X:o 5J Antouin von Florens 11 



■octi sed*), hans ansvarsskyldigliet för sin familj ocli sina 

 ämbetsmäns förvaltning ^) m, m. 



Af betydande intresse är i detta sammanhang den sam- 

 manställning Antonin i slutet af kap. 6 i den nämda hufvud- 

 titeln ger af „defectns principum et rectorum sen offcialinm". 

 Tidens rättslöshet och de nsurpatoriska furstarnas våldspoli- 

 iik få här genom den allvarsstränge moralisten och hans 

 auktoriteter en bjärt belysning. Bland de stores „defectus" 

 uppräknas, att de pläga stifta orättvis lag, icke skydda lag 

 och rätt, att de fälla vrång dom, icke straff a illgärningsmän, 

 att de till det allmännas och privatpersoners förfång bevilja 

 immuniteter åt enskilda, föredraga olämpliga ämbetsmän och af 

 hat eller hämd aflägsna lämpliga sådana, att de underhålla 

 j)artiväsen och tvedräkt, icke skydda enkor och faderlösa, att 

 de äro stolta och öfvermodiga, kräfva lydnad af sina under- 

 såtar äfven i det, som orätt är, och förtrycka dem, att de icke 

 vårda sig om sin familjs sedlighet, att de försumma gudstjän- 

 sten, att de icke hålla sitt äktenskap i hälgd, att de för 

 mycket lägga an på öfverflöd och ståt för sig själf, sin fa- 

 milj och sina tjänare ^) o. s. v. 



Liksom Antonin i sin framställning i hufvudtiteln De 

 dominis temporalibus på det intimaste kommer att beröra de 

 företeelser i samhället, hvilka sammanhängde med adelns usur- 

 patoriska sträfvanden, så få vi i den redan tidigare nämda 

 första hufvudtiteln af II delen af hans värk en värdesätt- 

 ning af de företeelser, som sammanhängde med den individua- 

 listiska kapitalismen. 



Antonin ger till en början en utredning af girighetens 

 begrepp, en redogörelse för hela vidden af sjT-ndfullhet, som 



^) Si induxit vel sustinuit malas consuetudines, quuni exstirpare potuit 

 sine periculo scandali, ut ludum in natali ad taxiUos, ludos noxios in carnis- 

 privio et hujusmodi, quia graviter peccavit, et reus est istorura malorum. 



*) Si offfciales vel alios de familia sua offendentes non punivit et sa- 

 tisfacere fecit, quia tenetur. 



') Till en del upprepas vid uppräknandet sådant, som tidigare pointe- 

 xats. Såsom karakteristiskt för tidens uppfattning må anges, att bland felen 

 uppräknas äfven följande : quia auguriis, sortibus et maleficiis et incantationibus 

 utuntur vel talibus favent (p. 6) . . ., si favent haereticis vel non juvant offi- 

 cium episcoporum vel inquisitorura, aut si in aliquo impediunt inquisitionem 

 contra haereticos (p. 11). 



