N:o 5] Antonin voa Florens. 13 



genom kontrakt om köp och. försäljning, om förpantning och 

 deposition försöka dölja den värkliga arten af sin skändliga 

 näring. Han gendrifver vidare den af ockrarens invändningar 

 och ursäkter, „som är värst", nämligen, att ocker „icke stri- 

 der emot någon lag", och söker med stöd af sin teologisk- 

 kanonistiska apparat ådagalägga, att det i trefaldig motto 

 svär mot den naturliga lagen ^), vidare genom citat ur II Mose- 

 bok, Psaltaren och Lukas' evangelium, att det står i strid 

 med den gudomliga lagen 2) i hela dess utsträckning, samt 

 visar, huru det fördömes af den kanoniska rätten ^) . 



För att bevisa, huru ockrarens synd håller sina offer 

 fast, lånar Antonin ställvis kyrkofadern Hieronymus' färgrika 

 ord*); han utför, huru den utan återvändo och framför andra 

 arter af girighet plågar dem, som dukat under för densamma, 

 huru syndarens närmaste blifva hans medansvariga, huru den 

 öfvergår till hans efterkommande •^) och sålunda värkar ut- 

 öfver hans egen tid i släkte efter släkte, så länge de bibe- 

 hålla det minsta af ockrarens orättfångna gods ^.). 



Beträffande syndens stora spridning behandlar Antonin 

 särskildt adeln och de högre stånden, medelklassen och af- 

 färsidkarne ''), ocker vid köp, ocker vid öfverenskommelser 

 och kontrakt, ocker, som enkor, myndlingar och deras förmyn- 

 dare kunna göra sig skjddiga till. Han egnar uppmärksamhet 

 åt, huru de, som lämna ockrare juridiskt biträde, de som be- 



') Detta i vidlyftig skolastisk bevisföring „ratione inadaequationis, ra- 

 tione appropiationis och ratione fructificationis". S. T. II, kol. 75 ff. 



=) S. T. II, kol. 77—78. 



ä) S. T. II, kol. 78 ff. Till „ockrarens invändning", att civillagarna 

 tillåta ocker,' anföres det skäl, att de gälla folk, „qui sunt pro majore parte 

 raali vel iaiperfecti, et intendunt pacificuin convictum civiiim ad invicem". 

 Jfr. Thomas af Aquino, Op. Parmae tom. III, 379—81. Sec. Sec. och för den 

 här betr. framställn. i sin helhet 278—83. 



''j Jfr. för Hieronymus talrika uttalanden i fråga 0111 ocker bl. a. epist. 

 22 och 100; Migne, Patr. Lat. XXII, kol. 418, 826. 



*) Sicut lepra Giezi transfusa est in posteros. — S. T. II, kol. 83—85. 



*) Jfr. S. T. II, kol. 80 ff. Här följer bl. a. af skräckande exempel på 

 ockrares och deras närmastes olyckliga ändalykt. Jfr. III, tit. 8 De statu 

 mercatorum et artificum. 



') S. T. II, kol. 80—82. 



