14 Hjalmar Crohns. [XLVI 



vittna deras kontrakt och liandhafva deras själavård, kunna 

 blifva deras medbrottslingar o. s. v. ^). 



I detta sammanliang ocli i de följande kapitlen ger oss 

 författaren med anförande af ett mycket betydande antal auk- 

 toriteter och i öfverensstämmelse med hela den praktiska 

 riktning, som utmärker hans värk, en myckenhet detaljer och 

 exempel ur lifvet, hvilka afse att närmare förklara själfva 

 begreppet ocker och att anvisa det riktiga tillvägagåendet i 

 de mest olika situationer. Han initierar oss i frågan, när 

 ocker inträder vid lån af penningar och naturalia, när det 

 inträder vid köp och förpantning, i transaktioner i stort och 

 smått '^). Den kanonistiska vetenskapens schema för tidens 

 hela ekonomiska lif växer fram ur den fromme ifrarens värk. 

 Om man, meddelar bl. a. Antonin, placerar penningar i en 

 affär för att, medan kapitalet förblir ograveradt, årligen få 

 uppbära en viss ränta på detsamma, så är det ocker ^) ; en 

 ockrare är den, som på grund af att betalningsterminen 

 för en levererad vara framskjutes, begär ett högre pris 

 för denna — antag 11 för 10*) — , så ock den, som för 

 att han erlägger priset för en vara på förhand — t. ex. 

 på våren betalar spannmål, som han skall mottaga på 

 hösten, — för den ger mindre än gångbart pris. Har någon 

 lånat en landtman en penningesumma, på villkor att denne 

 skall bebruka hans åker, och i kraft af lånet kräfver en 

 större andel i afkastningen eller mera arbete — t. ex. i form 

 af dagsvärken med oxe eller häst — , än han skulle gjort, 

 därest lånetransaktionen dem emellan icke hade skett, så 

 är det ocker^); så är det äfven, om man innehar en pant i 



') S. T. IL kol. 83. 



2) S. T. II, kol. 96 f., 105, 106, 109, 111, 115, 117 ff., 126. 



^) S. T. II, kol. 80. In prima (ut est Florentiae platea dominorum, et 

 platea fori novi), sunt nobiles, qui nolunt laborare; et ne pecunia eis deficiat 

 paulatim consumendo, tradunt eam mercatori, vel trapezitae, intendentes prin- 

 cipaliter aliquid annuatim recipere ad discretionem eorum, salvo tamen capi- 

 tali; et quamvis ipsi vocent hoc depositum, tamen clare usura est. Jfr. 109. 



*) S. T. II, kol. 81. Här tillägges: et hoc nisi substaret periculum, ut 

 quia bladum vel aliud potest probabiliter plus vel minus valere dicto pretio, 

 quod solvit . . . 



*) S. T. II, kol. 82. Jfr. 95. Här upptages och besvaras med stöd af 

 särskilda auktoritcter bl. a. frågan, om man far läna penningar mot ränta åt 



