16 Hjalmar Crohns. [XLVI 



Måhända den mest karakteristiska belysning, för huru 

 Antonin fattar sin uppgift, är hans detaljbehandling i 13 kap. 

 af hufvudtiteln om girigheten angående ömsesidiga rättighe- 

 ter och skyldigheter för regering och undersåtar i fråga om 

 beskattningen ^). 



Skatter, så lyder det väsentliga af Antonius framställ- 

 ning, äro otillåtna, äro rof ^) l:o om den, som pålägger dem, 

 har usurperat sin makt ^) ; 2:o om de påläggas af en legitim 

 härskare, men för otillbörliga ändamål såsom för börjande, 

 eller underhållande af orättmätiga krig, för att användas för 

 spel, upptåg, ståt och för att, „utöfver hvad det höfves den 

 beskattandes ställning", af honom och hans familj för- 

 slösas på samkväm, fester, lättfärdighet och dylikt *) ; 3:o om 

 de påläggas af giltiga grunder, men svekfullt genom direkt 

 eller indirekt tvång ^) upptagas till högre belopp, än hvad 

 som öfverenskommits mellan myndigheten eller fursten samt 

 dennes företrädare å ena sidan, undersåtarna eller dessas för- 

 fäder å den andra •*). De af undersåtarna, som af fri vilja 



') Antonin inleder densamma med de karakteristiska orden „De taleis sive 

 foUectis, impositionibus sen praestantiis, quae imponimt et exigunt doniini et 

 communitates a subditis vel civibus suis, quando sunt licitae et quando illi- 

 citae et per consequens rapinae", samt besvarar, såsom det senare lyder, frågan, 

 när skatter och pålagor „licite exiguntur vel non; vel quando juste subtra- 

 huntur vel non licitc". S. T. II, kol. 220. 



-) Jag refererar här A:s framställning, endast så vidt den rör lekraan- 

 uasamhället. .Jfr. för hela A:s redogörelse i detta sammanhang. S. T. 11^ 

 kol. 195. 



^) S. T. II, kol. 211: et mortaliter peccant exigentes, et tenentur ad 

 restitutionem, deductis tamen expensis factis in utilitatera eorura pro conser- 

 vatione civitatis et aliorum locorum hujusmodi. 



*) S. T. II, kol. 212: tales taleae et collectae pro hujusmodi sunt rapi- 

 nae, et tenentur ad restitutionem, nisi ea tantum exigerentur, quae alias sunt 

 debita, vel ex statuto vel antiqua rationabili consuetudine, licet male expen- 

 dantur. 



^) S. T. II, kol. 212 : indirectum voco, quando denegat eis justitiam, vel 

 non defendit eos, ut debet, ut sic aliquid extorqueat, vel insinuari eis facit, 

 quod vult aliquid ab eis. Jfr. S. T. III, kol. 190. 



*) S. T. II, kol. 212. Jfr. 215 . . . mortaliter peccat rapinain commit- 

 tendo, et tenetur ad restitutionem. Med stark teologisk färgläggning utföras 

 kol. 213 f. de speciella fall, då fursten kan upptaga skatt ultra consuetura vel 

 statutum: Si dominus vult ire in exercitum indicium ab ecclesia, si in guerra 

 vel in bello justo ex parte sua captus sit ab hostibus, si vellet ire ad princi- 



