N:o 19] Finska Vet.-Soc:s Meteorol. Centralanstalts värksamhet 1903. 11 



i landets vattendrag, dels till gagn för en framtida förutsägelse 

 af högvattnens förlopp, hänsköt Societeten ärendet till sitt Me- 

 teorologiska Utskott, hvilket åter åt mig uppdrog att utarbeta 

 ett förslag i antydd riktning. 



Då det afgifna förslaget innehåller flera synpunkter, som 

 äga allmän giltighet beträffande anstaltens värksamhet för ut- 

 redandet af landets klimatiska förhållanden, torde detsamma i 

 dess helhet lämpligen återgifvas här, hälst det till alla delar 

 vunnit Meteorologiska Utskottets bifall och blifvit lagd t till 

 grund för Societetens utlåtande till Senaten. Mitt förslag hade 

 följande lydelse: 



Att antalet stationer för mätning af nederbörden, hvilken när- 

 mast invärkar på högvattnens förlopp, är synnerligen ringa i förhål- 

 lande till landets areal, är en längesedan erkänd sak. Härom liafva 

 delvis de kommittéer, som föranledt nu begärda utlåtande, med all 

 bestämdhet yttrat sig. Isynnerhet har bristen på nödigt material gjort 

 sig kännbar under den kommittés arbete, som undersökte förloppet af 

 de senaste större öfversvämningarna. Också Vetenskaps-Soeieteten har 

 i sitt utlåtande till Kejserliga Senaten beträffande föreslagna undersök- 

 ningar inom de tavastländska vattendragen, jämte det den förordat 

 dessa, särskiklt påpekat önskvärdheten af att nederbördsförhållandena 

 äfven i andra vattenområden blefve noggrannare undersökta. I det 

 utlåtande, som jag med anledning af sistnämnda fråga hade att till 

 Utskottet afgifva, har jag redan med all nödig motivering framhållit 

 behofvet af ökadt antal nederbördsstationer inom områden, där en ut- 

 redning af orsakerna till högvatten kan ifrågakomma, och tillika när- 

 mare utlagt, hvilka element som utom själfva nederbördsmängden böra 

 blifva föremål för iakttagelser, hvarför jag här får hänvisa till nämnda 

 utlåtande. 



I detta sammanhang bör äfven påpekas, att icke allenast de tid 

 efter annan återkommande högvattnen betinga en intensivare under- 

 sökning af nederbörden å särskilda lokaler. Nederbörden företer så 

 stora olikheter på skilda orter och är äfven i öfrigt af så genomgri- 

 pande art i naturens hushållning, att endast genom ett jämförelsevis 

 tätt observationsnät hithörande förhållanden kunna nöjaktigt utredas. 

 Nederbördens stora föränderlighet från år till år gör det vidare ound- 

 gängligen nödvändigt, att iakttagelsernas oafbrutna fortgång säkerställes 

 för en lång följd af år, om man vill sammanbringa ett material, som 

 gör det möjHgt att för landet fastställa nederbördens normala fördel- 

 ning öfver olika områden och under oHka årstider. 



Med hänsyn till hvad jag nyss anfört har meteorologiska cen- 

 tralanstalten, så mycket tillgångarna det medgifvit, under årens lopp, 

 men isynnerhet sedan år 1893 inrättat nya nederbördsstationer. Se- 

 dan nämnda år ha sålunda 44 nya stationer tillkommit; dock äro af 



