2 M. G. Scliybergsou. [XLVI 



bart så. Det anspråkslösa forskandet är den nödvändiga för- 

 utsättningen för ernåendet af sådana allmänna synpunkter, 

 som höja den mänskliga anden och grundlägga en fri_ världs- 

 åskådning. Ur vår tids hopade material skall framtiden draga 

 de stora resultaten, och redan nu märkes, att en sträfvan til] 

 vidsträcktare generalisering börjar göra sig gällande. 



Det förgångna seklet var icke minst på det vetenskapliga 

 området nationaliteternas tidehvarf. Man sökte med entusia- 

 stisk ifver ur folkens historia, traditioner och språk stöden för 

 det nationella lifvet. Däri låg en kraft, men äfven en begräns- 

 ning, och det blir en uppgift för det nya århundradet att, med 

 utvidgad och fördjupad syftning, återupptaga sjuttonhundra- 

 talets humanistiska tendens, som uppbars af snillen sådana som 

 Göthe och Herder. 



Finska Vetenskaps-Societeten har det fosterländska värf- 

 vet att vara en förmedlarinna mellan detta fortgående stora 

 vetenskapliga arbete och den inhemska forskningen. Det är 

 så mj^^cket mera att hoppas, att hon i allt högre grad skall 

 kunna motsvara de kraf, som ställas på henne, som hennes 

 ekonomiska tillgångar, genom styrelsens tillmötesgående, sedan 

 någon tid äro förstärkta. 



Jag ber att få lämna ordet åt Finska Vetenskaps-Societe- 

 tens ständige sekreterare, statsrådet Lindelöf, som skall upp- 

 läsa årsberättelsen, hvarefter Societetens nu tillträdande ord- 

 förande, professor O. Aschan, håller ett föredrag öfver ämnet: 

 „Läran om atomerna. En-^ hundraårsperiod i kemins utveck- 

 lingshistoria", och senator K. F. Ignatius i ett minnestal skil- 

 drar Societetens aflidne ledamot, senatorn, friherre Gr. Z. Yrjö- 

 Koskinen. 



