jS':o 20J Läran om atomerna. 13 



fara för att måhända hos den naturvetenskapligt bildade delen 

 af vår åhörarekrets ställvis slappa intresset för föredragets 

 innehåll. 



De första föreställningarna om kropparnas inre samman- 

 sättning voro rent spekulativa och uppträdde redan under ke- 

 mins äldsta förhistoriska tid, hos den grekiska filosofiska sko- 

 lans män. De återfinnas till först hos Leuldpijos, som lefde 

 omkring år 500 före vår tidräkning. Han antog, att alla krop- 

 par vore sammansatta af 3'tterst små, olika gestaltade och till 

 sitt väsen olikartade minsta delar. Genom förening af likar- 

 tade smådelar af detta slag skulle de olika substanserna bil- 

 das. Denna uppfattning utvecklades vidare omkring 200 år 

 senare af Epihuros. Han kallade materiens minsta delar „ato- 

 mer", hvarigenom de kännetecknades som odelbara. Enligt 

 hans uppfattning voro alla kroppar bildade genom en samman- 

 slutning af likartade smådelar. Olika kroppars säregenhet be- 

 tingades, som denna skola senare lärde, af vissa oväsentliga 

 och mera tillfäUiga egenskaper hos atomerua, såsom hetta och 

 köld, fuktighet och torrhet. 



Härefter fortlefde atombegreppet i denna formulering 

 oförändradt under nära tvåtusen år, dock endast hos filosoferna, 

 ty ända till 1700-talet stodo kemins egentliga idkare likgiltiga 

 för dj^-lika spekulationer. Hvarken hos alkemisterna, som un- 

 der mera än 700 år voro upptagna af det vanvettiga sökandet 

 efter „de vises sten", vehikeln för guldmakeriet, eller hos den 

 vid reformationstiden uppträdande jatrokemiska skolans anhän- 

 gare, för hvilka beredningen af läkemedel framstod som kemins 

 egentliga uppgift, förefans något behof att uppfatta kroppar- 

 nas förvandlingar från en enhetlig synpunkt. Ej häller den 

 vid slutet af J6-hundratalet framträdande teorin om flogiston, 

 eldprincipen, hvarigenom det viktiga förbränningsfenomenet 

 på ett enhetligt sätt förklarades, kunde lämna ett experimeu- 

 telt underlag för en riktig uppfattning om materiens samman- 

 sättning. Visserligen uttalade sig den framsynte forskaren 

 Robert Boyle i början af l7-hundratalet också i denna fråga. 

 Enligt hans uppfattning ägde atomerna eller, som han kallade 

 dem, partiklarna tyngd, och berodde den kemiska förvandlin- 

 gen på en anlagring af dessa partiklar vid hvarandra. Men 

 både hos honom och hos Higgins, som i en år 1789 utgifven 



