N:o 20J Läran om atomerna. 19 



allmänna egenskaper. Menddejeff, som samtidigt med Lotliar 

 Meyer uppstälde detta elementens periodiska system, fann däri 

 några luckor, som han antog bero på förekomsten af ännu 

 okända enkla ämnen. För tre af dessa hypotetiska element 

 faststäldes på förhand atom vikt och egenskaper; efteråt blefvo 

 alla tre i själfva värket upptäckta samt visade den bästa öf- 

 vereusstämmelse, t. o. m. i vissa detaljer, med Mendelejeffs 

 förutsättningar. Genom alt detta ernådde återigen den till 

 grund för systemet liggande atomtypotesen ökad sannolikhet, 

 äfveu om det till sin princip riktiga periodiska systemet har att 

 uppvisa flere brister samt i sin nuvarande grafiska form icke 

 är fullt tillfredsställande. 



Medan den moderna kemin alt sedan Lavoisier intill de 

 senaste årtiondena lagt och till stor del alt ännu lägger huf- 

 vudsaklig vikt vid det kvalitativa och kvantitativa förloppet 

 hos kropparnas substantiella förändringar, hafva under de sista 

 tjugu åren därjämte nya och mycket viktiga synpunkter fram- 

 trädt, hvilka hufvudsakligen hänföra sig till tillämpningen af 

 energetiken på de kemiska reaktionerna. I stället för att ope- 

 rera med faktorerna „hvad" och „huru mycket" uppställer 

 denna del af kemin, som sammanfattas under benämningen fy- 

 sikalisk kemi, frågorna: hvarfö7^ ske de kemiska reaktionerna, 

 och huva är förloppet vid dem? Då materie och energi äro 

 oskiljaktiga, emedan vi hvarken kunna uppfatta eller definiera 

 materiebegreppet utan att göra bruk af dess energetiska egen- 

 skaper, då således alt, hvad våra sinnesorgan säga oss om ma- 

 terien, hänför sig till olika energitillstånd hos densamma, så 

 synes det sannolikt, att vi på den väg, den fysikaliska kemin 

 för sig utstakat, lättast skola kunna loda djupet uti ämnesför- 

 vandlingarnas hemligheter. Den fysikaliska kemin bygger, 

 också den, på atomteorin, så t. ex. den viktiga, af Arrhenius 

 uppstälda dissociationshypotesen. Visserligen har en af den 

 fysikaliska kemins mest betydande målsmän, W. Ostwald, för- 

 sökt frigöra sig från atombegreppet, men hans sträfvanden utan 

 detta att didaktiskt åskådliggöra kemins erfarenheter hafva 

 icke utfallit väl. Också hans ur filosofiska betraktelser fram- 

 sprungna, af andra naturfilosofer redan tidigare uttalade upp- 

 fattning, att atomerna vore immateriella energicentra, synes 



