20 Ossian Aschaii. [XLVI 



tillsvidare ej vara egnad att ersätta den åskådligare äldre åsik- 

 ten, att de äro af materiel na tar. 



I det föregående hafva vi sett, att hos läran om ato- 

 merna alla kännetecken på en god hypotes kunna återfinnas. 

 Liksom alla andra begrepp, hvilka vi operera med inom ve- 

 tenskapen, utgör den ett medel att ekonomisera med tänkande 

 och beskrifning. Men hvarje hypotes, som står i samklang 

 med ett större antal erfarenheter, förmår därutöfver angifva 

 den riktning, i hvilken vetenskapens utveckling skall fortgå, 

 och dess bildlika innehåll bibehåller sitt värde också sedan 

 man lärt inse dess vikt som metodiskt hjälpmedel. Från att 

 hafva varit ett förmodande om fakta, har atomhypotesen se- 

 nare mera blifvit en arbetshypotes, hos hvilken jämte sanno- 

 likhetssynpunkten också lämpligheten spelar en betydande roll. 

 På samma gång den omfattar ett oöfverskådligt antal fakta, 

 innehåller den tillika det minsta möjliga antalet sådana anta- 

 ganden, hvilka icke direkt framgått ur erfarenheten. 



Uppstår så frågan: har atomhypotesen utsikter att också 

 framgent blifva bestående? Denna är af brännande natur, på 

 grund af de nya fenomen, hvilka under senaste tid blifvit 

 kända. Tidens knapphet medgifver tyvärr icke en mera ingå- 

 ende redogörelse öfver dessa företeelser, hvilka möta oss i de 

 kemiskt värksamma strålarna och i de radioaktiva substanserna, 

 hvarför vi måste inskränka oss till följande antydningar. 



Den äldsta företeelsen på detta område äro de s. k, ka- 

 todstr ålarna, hvilka på 1870-talet upptäcktes af HiUorf. Tom- 

 pumpas ett med elektriska ledningstrådar försedt rör, som inne- 

 håller luft eller andra gaser, ända tills trycket nedgår till tu- 

 sendedelar af I mm, och slutes strömmen, så utgår från den 

 negativa polen ett nytt slags strålar, katodljuset, som hos däraf 

 belysta föremål framkallar liflig fluorescens och stark upp- 

 värmning. Det märkligaste hos katodstrålarna är emellertid, 

 att de genom en magnet aflänkas från sin ursprungliga rikt- 

 ning, så att de komma att fortplantas i en parabelformig bana. 

 Då vi af fysiken veta, att hvarje kropp, hvilken rör sig rät- 

 linjigt med konstant hastighet och samtidigt påvärkas af en 

 konstant, mot den ursprungliga riktningen vinkelrätt värkande 



