22 Ossian Asclian. [XLVI 



måga och sin fysiologiska värkan fått stor praktisk använd- 

 ning och äro på den grund mest bekanta i vidaste kretsar. 



Röntgens upptäckt värkade som ett allarmskott; den fram- 

 kallade en feberaktig ifver att söka upptäcka och utforska lik- 

 nande fenomen och gaf uppslag och näring åt en mängd nya 

 idéer, hvilka förelegat i latent form, alt sedan Prout i början 

 af senaste århundradet uppstälde sin hypotes om en ursubstans, 

 hvaraf alla elementaratomer vore sammansatta. Så framkal- 

 lade den de tidigare berörda undersökningarna öfver katod- 

 strålarna, och äfven BeqvereVs år 1896 gjorda epokgörande 

 upptäckt af radioaktiviteten torde kunna tillskrifvas samma 

 orsak. 



Med radio aJctivitet betecknas den egenskap hos vissa enkla 

 ämnen och deras föreningar, att spontant kunna utveckla energi, 

 utan att sådan dessförinnan eller samtidigt tillföres substansen. 

 Dels genom Bequerel själf, dels genom ett antal andra for- 

 skare, bland hvilka främst må nämnas makarna P. och S. Curie, 

 Ivutherford, Soddy och Bamsay, har utrönts, att denna egen- 

 skap förefinnes endast hos vissa med hög atomvikt utrustade 

 element, såsom uran, tor, vismut och bly. Dock tillkommer 

 den synbarligen icke dessa element själfva, utan i dem i yt- 

 terst små mängder förekommande föroreningar af elementar 

 natur, hvilka kallats radium, polonium, aktinium m. m. En- 

 dast en af dessa bärare af radioaktiviteten har blifvit afskildt 

 och säkert karakteriserats som ett element i vanlig bemärkelse, 

 nämligen det af fru Curie i radioaktivt barium upptäckta ra- 

 dium, hvilket visat sig tillhöra de alkaliska jordartsmetallerna, 

 hvars af kalcium, strontium och barium bestående familj det 

 med sin höga atomvikt afslutar, Eadium är miljonfaldigt ra- 

 dioaktivare än uran. Man torde kunna förmoda, att också de 

 andra uppräknade metallernas värksamma beståndsdelar af ele- 

 mentär natur skola kunna afskiljas. S-vårigheterna äro likväl 

 synnerligt stora, emedan man har att göra med så små mäng- 

 der, att vårt vanligaste hjälpmedel, vågen, lämaar oss i sticket. 

 Men lyckligtvis förfogar man öfver andra medel för deras igen- 

 kännande och kvantitativa bestämmande, nämligen spektral- 

 analysen och elektrometern. Med sistnämda apparat, hvars 

 användning beror därpå, att de radioaktiva substanserna göra 

 gaser ledande för elektricitet, kunna substansmängder af detta 



