Krystalform og Tvillingdannelser hos Kryolit, Pcrovskit og Horacit. 9 



medfører den Fordeling, som vises paa nærværende Afhandlings 

 Fig. 9 ; det kan altsaa antages, at Krenner, hvis han har set en saadan 

 Fordeling, har gaaet ud fra at have (121) for sig og analogt med 

 q (1П). 



Foruden de nævnte Flader anfører Krenner endnu to, nemlig 

 x(176) og ei323), som i Modsætning til de foregaaende ikke kan for- 

 veksles med nogen af de kendte Flader hos Kryoliten; (17G) beskrives 

 som yderst smal og maa vel nærmest betegnes som en Prærosions- 

 flade, hvis Symbol i alt Fald er højst usikkert efter de anførte Maa- 

 linger; (323) synes derimod at være sikker nok, dog med den Ind- 

 skrænkning, at der paa Grund af Misforstaaelsen af Tvillingdannel- 

 serne i Analogi med det ovenfor om (121) sagte, kan være Mulighed 

 for, at den ligesaa godt kan være (323). 



Hos det langt overvejende Antal Kryo- 

 litkrystaller har jeg, trods Gennemsøgning 

 af et meget stort Materiale, ikke fundet j^ 

 andre Former end de nævnte 8, nemlig 

 c (001), ш(110), r(Oll), у (110), /c(fOl), 

 jd(111), s(121) og а (100); Krystallerne fra 

 1897 udmærker sig væsentlig fremfor an- ^.^ j j.^.^^j;^ skematisk Billede 

 dre Kryolitkrystaller dels ved deres særlig af de smaa Flink'ske Krystaller, 

 vel udviklede Flader og dels ved, at de 



Flader, der i Almindelighed er særlig lidt fremtrædende, her opnaar 

 forholdsvis betydelige Størrelser; et skematisk Billede af disse Kry- 

 staller gives i Fig. 1 ; Formen af en Del af dem vil ses i flere af de 

 følgende Figurer, naar man i disse ikke tager Hensyn til de for selve 

 Formen uvæsentlige sekundære Tvillingdannelser. 



Krystallerne fra 1908 er, som allerede nævnt, langt mere flade- 

 rige end andre Kryolitkrystaller. I Forekomstmaade frembyder de 

 ikke noget som helst mærkeligt, idet de fleste af dem som sædvan- 

 lig sidder i Parallelstilling paa den kornede Kryolit; Størrelsen er 

 temmelig ringe (1 — 2 mm); Fladerne er gennemgaaende særdeles vel 

 udviklede, om de end i denne Henseende staar tilbage for Krystal- 

 lerne fra 1897. Ligesom hos disse er hos de her behandlede Kry- 

 s.taller ogsaa de ellers forholdsvis underordnede Flader stærkt frem- 

 trædende, dog med Undtagelse af а (100) som enten mangler eller er 

 ganske ubetydelig. I øvrigt er hos disse Krystaller fundet følgende 

 Former: Ь (010), 2(112), u (112), А (012), E (015), ß (102), C (Î02), 

 D(105), F (275) og Я (725)? 



Alle de nævnte nye Former er som Regel ganske smaa kun 

 dannende smalle Afstumpninger paa Krystallernes Kanter; som Regel 

 er de ledsagede af en stærk Stribning paa de tilgrænsende Flader. 

 I Reglen er enten Tværs- eller Langsdomerne fremtrædende; i første 



