102 Erik Jespersen. 



bestod af 5 i hverandres umiddelbare Nærhed hggende Ruiner, som 

 var meget sammenstyrtede og dækkede af Bevolvsning; Murene, som 

 liere Steder saas tydeligt, var oi)førte af utilhuggede Sten og byggede 

 op med skiftevis Sten og Tørv; det største Rum (f) var 14 Fod langt 

 og 7 F'od bredt, indvendig maalt; e, f og mulig (/ (ca. 14 x 7 Fod) 

 har vel været Beboelsesrum, «(8x5 Fod), b (8 x 5 Fod) og c 

 (10 X () Fod) vel Udhuse; i g (A x i Fod) saas en Sten, der saa 

 ud til at have været brugt til Ildsted. Hjemmemarken har, saa vidt 

 man kunde skønne, ikke vicret stor, men i Nærheden paa Engen har 

 der været gode Græsgange. 



Nu fulgte vi Dalen mod Øst (iøvrigt saa det ud til og sagde 

 Grønlænderne, at man ved at følge Dalen mod Vest kunde komme 

 ned til Kagsiarsuk, men Vejen mentes at være besværlig; i Luftlinie 

 vil jeg antage, at de omtalte Ruiner ligger ca. 1 Mil fra Kagsiarsuk) 

 og kom Kl. 8V2 til en stor Elv, som løber sammen med den paa 

 Tavle XIX (Medd. om Grønl. XVI) punkterede Elv. Ovre paa den 

 modsatte Side kunde man nu se, at der var et Sted, hvor der laa 

 Ruiner; selve P]lven (ca. 60 — 80 Fod bred) var meget strid og ikke 

 til at passere; vi fulgte den sydlige Bred, gaaende mod Øst, fandt en 

 Knokkel af et Rensdyr, kom Kl. 9Ч-2 til Bræen, hvorfra P21ven kom, 

 bandt Tovet om os, besteg Bræen og gik over denne paa en god 

 halv Time; Opgangen var nem, selve Bræen lignede andre Bræer 

 med mange paa langs løbende Revner, hvoraf de fleste var nemme 

 at passere. Nedgangen var stejl og vanskelig; kommet over, saa vi, 

 at Bræen stadig afgiver ret store Stykker Is til Elven, hvoraf de føres 

 ned og smelter. Saa gik Vejen videre laugs den nordre Side af 

 F21ven, som her bruser nedenfor stejle Fjelde, der gjorde, at Vejen 

 var meget vanskelig; senere udvider Elvlejet sig, Elven delte sig i 

 liere udover en stor leret Slette. Vejen gik en Tid gennem tæt Pile- 

 krat og endte (Klokken 12) i en Slette med Elven mod Syd, util- 

 gængelige Fjelde mod Nord, bag os havde vi Bræen [og fortsattes 

 Vejen, kom man til den paa Tavle XIX afsatte Bræ], og kunde man 

 efter Grønlændernes Udsagn ikke fortsætte og naa ud til Kagsiarsuk 

 — der paa den Slette laa Ruinerne, som jeg har kaldt Enoks-Ruiner 

 og nævnet som Nr. (54 b (se Fig. 3 a og b). Skitsen er selvfølgelig 

 saa som saa; dels er ieg ikke Tegner, og dels var der saa ulideligt 

 med Myg, at det næsten umuliggjorde alt Arbejde; der var 8 eller 9 

 Ruiner samlede — deraf de 6 — 7 ganske tydelige uden Bevoksning, 

 kun tilsandede. 1 var meget daarlig bevaret, 2 stod klarere, men 

 kunde det ikke tydelig ses, om b og c dannede et Hus og d et for 

 sig, eher om der var en fælles Gang (o: ca. 8 x 6 Fod, b og c: 12 X 

 8 Fod, (/: 18 x 10 Fod). Dele af Gruppe 8 var godt bevarede 

 (g: 18 X 10 Fod, /': 20 X 18 F'od, /: 8 x 8 Fod, alt indvendig 



