140 



H. p. Stkknshv. 



Paa den anden Side kan man i urolig Sø lettere komme Sælerne 

 paa nært Hold end i stille. Derfor er Harpunen mere anvendelig 

 ude i de urolige Farvande end inde i de stille Bugter, og i Sammen- 

 hæng hermed staar det, som jeg skal omtale i det følgende, at det er 

 inde i disse, at man har bragt Gevanets Anvendelse fra Kajak op til 

 større Fuldkommenhed. 



Denne Betragtning fik jeg atter og atter bekræftet ved Udspørgen 

 af Fangere og andre Kyndige. Egedesmindes bedste Fanger — der 

 er forøvrigt ikke mange Fangere her, da Befolkningen væsentligst lever 

 af Arbejdet ved Handelsstationen — erklærede, at han i stille Vejr 

 foretrak Geværet, hvorimod han harpunerede i urolig Sø. I Egedes- 



Fig. 1 (Fot. af Jolin Møller). Kajak fra Kornok i Godthaabs-Fjord med Skydesejl og 



Bøssepose. 



minde saa jeg endnu det udpra^gede sydgrønlandske Redskal), den 

 saakaldte lille Lænser, der dog ikke er andet end en c. 131 — 133 cm. 

 lang Kniv, hvoraf selve Jærnbladet er 21 — 26 cm. langt. Til Kniv- 

 spidser brugtes en c. 10 cm. lang Skede, dannet af to sammenbundne 

 Træstykker. Naar Sælen er udmattet af sit Saar og af at hale afsted 

 med Harpunblæren, hales Linen ind, og Sælen trækkes saa tæt til 

 Fangeren, at den kan dræ])es med Lillelænseren. Det er dog kun 

 Netsider og Blaasider, man behandler paa den Maade; de store 

 Sæler er for kraftige. Bruges Bossen, maa Sælen rammes saa godt 

 i Hovedet, at den straks faar et Dødssaar. For at den ikke skal 

 synke, sættes Harpunen i den, hvorpaa Lillelænseren bruges paa 

 samme Maade som KniAcn bruges af Nordgrønlænderen, nemlig til 

 at stikke et Hul fra Mundhule til Øjenhule, hvori Bugsertøjet fæstes. 



