Epidemiske Sygdomme i Grönland. 



215^ 



^/■i 1784 skriver Hans Egede: „Ere saa allesammen døde, som 

 { deres Nød og Elendighed fløgtede til Kolonien ' „Hvad Elen- 

 dighed vi i al den Tid saa hos disse arme Mennesker er ikke at 

 beskrive, desligeste den Møje og Incommoditet vi af saa mange syge 

 Mennesker havde. De fleste af dem laa syg udi min egen Stue og 

 blev af mig selv og mine i deres Sygdom opvartede; thi end ikke 

 engang vore Folk og Matroserne vilde lide Stank og Incommodation,. 

 som den urene Sygdom førte med sig, hvorfor jeg selv maatte tage 

 imod dem''. Egede klager over at hans og hans Hustrus Helbred 

 led under alt dette. — 



^Vi2 1733 skriver Egede bl. a.: „Disse Menneskers store Sikker- 

 hed og ubeskrivelige Koldsindighed i denne deres store Nød og Elen- 

 dighed var højlige n at forundre sig over; thi endskjøndt de saa Ulyk- 

 ken og Fordærvelsen for Øjne, saa hverken toge de sig selv tilbør- 

 ligen iagt for ikke at blive besmittet af andre (endskjøndt jeg nok 

 som lod dem advare derfore og af al Evne søgte at hindre og afvende 

 denne dem overhængende Ulykke), ikke heller besørgede og bekla- 

 gede de deres Venner og Paarørendes hastige Bortrykkelse, saaledes 

 som de ellers sædvanligst plejede, langt mindre betænkte den Fare, 

 de stod udi, og deres egen forestaaende Elendighed, men mente, der 

 var ingen Fare med dem førend i det alleryderste Aandedræt"'. 



Mord og Selvmord synes at have fundet Sted under Epidemien. 

 I Egede's Dagbog for ^Vio 1733 omtales saaledes en Mand, hvis Dat- 

 ter og ældste Son vare døde af Kopper; denne Mand skal have myrdet 

 sin Kones Søster, hvem han troede var Skyld i hans Børns Død. 

 Og ^-4 1734 skrives om de i Pisubigme og 3 à 4 Mile Nord herfor 

 boende Grønlændere: „Det var Ynk at høre hvorledes mange af de 



