Epidemiske Sygdommme i Grönland. 219 



rede Fugle, blev Konebaaden, som venteligen ikke liavde været godt 

 fortojet, og som de ikke mægtede at tage paa Land, af Nordenvinden 

 bortdreven, og saaledes saa de dem uden Redning. Paa denne Øe, 

 havde de siden fortvivlede omvanket, ernæret sig kummerligen med 

 Æg, Krækkebær og Fugleunger; Peter havde for 5 Dage siden, da 

 han med Kajak roede der forbi, faaet dem at se, og da han ikke 

 turde udsætte sine uvaccinerede Folk for Koppesmitten, vovede han 

 ikke at tage de to forladte med Konebaaden, derimod forstak han 

 dem med Fødemidler og Spæk. De havde anmodet ham om at tage 

 ind til Egedesminde forat lade Præsten vide deres Tilstand, da de 

 saa vidste, at de blev bjergede. Dette Ærinde udrettede han; ellers 

 havde han ingen af Hunde-Eilands Grønlændere set eller hørt til. 

 Jeg gjorde nu Anstalt til at faa Baaden „Hvidfisken" afsted efter dem; 

 D'hrr. Jacobsen og Mørck vare ligesaa ivrige forat faae dem bjergede 

 som jeg; 3 Grønlændere og Kateketen Jens Wæwer lejede strax, de 

 fik Proviant til dem selv og de 2-de Enker, til hvilke Mørck og jeg 

 ogsaa forsynede dem med andre Klæder, da vi befalede dem at bort- 

 kaste deres hidtil brugte Klæder, hvori muligen Koppesmitten kunde 

 være. Vi underrettede de Lejede om, hvorledes de skulde forholde 

 sig nemlig bortkaste eller opbrænde alt de Befængtes Tøj, lade dem 

 vaske sig godt med Vand over hele Legemet, siden med Eddike, og 

 derpaa rj^ge dem med Beg og Værk o. s. v. — alt som de ældre Ind- 

 fødte her fortalte, at den forrige Chirurg gik frem ved de Befængtes 

 Redning 1800. Baaden tog afsted næste Dag med god Østenvind." 



^^ /o: ..Den 12te om Aftenen hjemkom Baaden „Hvidfisken" med 

 de 2-de bjergede Enker — der af Glæde og Undseelse ikke lode sig 

 se paa Dækket. Jens Wæwer berettede, at de vare friske ; først han 

 kom i Land til dem paa deres Øe, nærmede han sig ikke ganske det 

 lidet Telt, som de af nogle gamle Skind og et Par Stumper Træ 

 havde rejst dem til Skjul for Regn; han raabte til dem, men da de 

 ikke strax svarede : kom ind, gik han nærmere til Teltet, og kaldte 

 paa dem ved Navn. De svarede endnu ikke; thi de troede, at deres 

 Øren bedrog dem, da de nu saa langt hen paa Efteraaret havde be- 

 givet næsten alt Haab om Redning; thi de kunde ikke forestille sig, 

 at Nogen vilde komme op paa Øen til dem, da hele Foraaret alle de 

 som i Forbifarten havde set dem, blot lagde til Øen med Kajak, 

 men ingen havde turdet vove sig til dem. Senere end (Iksiak) Peter 

 vare 3 af Jakokshavns Konebaade gangen der forbi langt uden om, 

 iblandt dem sagdes ogsaa Kateket Lorentzen's Konebaad at have 

 været; nogle Kajaker lagde vel da til Fjerene, men først efter at de 

 havde ladet de 2-de Forladte gaae højt op paa Øen, saa bange vare 

 de for at blive smittede. Disse Kajaker havde meddelt dem nogle 

 Levnetsmidler; de Forladte bade dem indstændigen at gaae til Ege- 



15* 



