240 Gustav Meldorf 



Hvalfangere, uden at dette er kommet til vor Kundskab. Befolknin- 

 gen kan derved være bleven betydelig forringet i Antal. 



Om Epidemien i Nord-Grønland i Aarene 1902 — 03 anfører 

 R. Bentzen i sin Medicinalberetning for Aaret 1902 (dateret ^^/o 1903): 



„Medens de aim. Smaaepidemier af Luftvej skatarrher og Gastro- 

 Intestiniter, der sædvanlig bidrager med til Sygdomsbilledet heroppe, 

 for ifjor her syntes mindre fremtrædende, har der fra Juli Maaned 

 1902 ind i dette Aar, indtil den nu i Maj 1903 synes saa godt som 

 ophørt, hersket en Epidemi, der strax fra Begyndelsen af viste nogen 

 Afvigelse fra de sædvanlige Sygdomme heroppe, og som det derfor 

 kan have nogen hiteresse at skildre (hvorved jeg nødes til at omtale 

 ogsaa den Del af Epidemien, der forløber i 1903), saameget mere som 

 den dels efter min Formand, Dr. Kiær's Beskrivelse, dels efter en 

 derværende Bestyrers Skildring meget ligner eller kan paralleliseres 

 med en Epidemi, der i 1891 herskede ved „Prøven"'. Der som her 

 kan der opstilles en Tvivl, om det drejer sig om en hifluenza med 

 særlig typbøs Symptomkomplex eller om en Febris typhoidea med 

 talrige abortive Tilfælde, og som særlig synes at afsvækkes under 

 sin Udbredelse i Landet". 



„I begge Tilfælde synes der at kunne spores en Forbindelse med 

 engelske Hvalfangere. Den nuværende Sygdom opstod ved Kangars- 

 sok, et Udsted i Egedesmindes Syddistrikt, hvorfra den senere bredte 

 sig, og ved Diskofjorden, et afsides Udsted under Godhavn et Par 

 Maaneder senere, hvorfra den ikke har bredt sig. Nogen Forplant- 

 ning af Sygdommen fra Kangarssok til Diskofjorden kan vanskelig 

 opstilles, da ingen af de mellemliggende Steder har været smittet. 

 (Egedesminde, Hunde-Eiland, Kronprinsens Eiland, Godhavn); der- 

 imod vides det, at Befolkningen paa begge de nævnte Steder (ved 

 Diskofjorden dog først) har haft Forbindelse med Hvalfangerne. Man 

 maa særlig tænke sig, at Smitten er indført med Genstande, som 

 Grønlænderne har tiltusket sig". 



„Sygdommen begyndte gerne med stærk Hovedpine, særlig Smer- 

 ter i Øjnene og i Nakken, samt Smerter i Lemmerne; samtidig her- 

 med udviklede sig en meget høj Feber (40°— 41°), der i de svære 

 Tilfælde kunde holde sig 14 — 21 Dage, Patienten henlaa da enten i en 

 apatisk, halvbevidst, døsende Tilstand, eller udviklede sig en urolig, 

 agiteret, delirerende Tilstand, saa Pt. vanskelig kunde holdes i Ro; 

 sædvanlig var der i længere Tid Søvnløshed, der ofte holdt sig ud 

 over den febrile Periode. I stærkere Tilfælde var Pt. ofte i ca. 14 

 Dage uklar; i Rekonvalescensen kunde endnu herske nogen Forvir- 

 ring i Tankegangen og nogen Hukommelsessvækkelse. Opkastninger 

 og Kvalme fandtes yderst sjældent. Sædvanlig fandtes Obstipation, 

 undertiden, særlig i lettere forløbende Tilfælde, kunde der være 



