Vetenskapliga meddelanden. 
Några anmärkningar om vokalljudens uppkomstsätt, 
Af 
Emil v. Qvanten. 
I 
Då Helmholtz vokallära framträdde, innefattade hon 
följande bestämningar: Vokalljudet uppkommer genom en 
samverkan af egentonen hos ljudröret (svalg- och munhå- 
lan) och röstbandens klang. Egentonens höjd bestämmes 
af ljudrörets volym och förhållandet mellan volymen och 
munöppningens storlek. Ljudrörets volym och munöppnin- 
gens storlek äro olika för olika vokal, men desamma i 
samma vokal. Ljudrörets egenton är följaktligen olika i 
olika vokal, men densamma i samma vokal. Röstbands- 
klangen är sammansatt af ett antal deltoner, en grundton 
och en serie öfvertoner. Då röstbandklangen inströmmar 
i ljudröret, framkallas resonans. Egentonen väckes till lif 
och förstärker klangen. Främst förstärker egentonen när- 
mast motsvarande öfverton, hvilken härigenom kommer att 
ljuda starkare än de öfriga öfvertonerne. I hvarje vokal upp- 
träder alltså en starkast ljudande öfverton (i en del vokaler 
till och med två), och denna starkast ljudande öfverton är, 
i likhet med egentonen, som åstadkommer förstärkningen, 
olika för olika vokal och densamma i samma vokal. Star- 
kast ljudande öfvertonen ger, allt efter sin olika höjd, åt 
röstbandklangen en omvexlande karaktär eller färg. Denna 
klangfärg är vokalljudet. Olikheten mellan vokalklangen och 
instrumentalklangen beror derpå, att de musikaliska instru- 
mentens ljudrum äro afpassade så, att deras egenton när- 
mast motsvarar klangens grundton. Hos instrumenten blir 
