D 
varande båda toner skilja sig åt helt litet, t. ex. 2—3 
vibrationer i sekunden att börja med? Erfarenheten gifver 
det svar, att resonans äfven då måste inträffa — redan af 
det enkla skäl, att något annat fall i verkligheten väl knap- 
past någonsin förekommer; att stämma två ljudkällor abso- 
lut lika, är tydligen en lika vansklig uppgift som att bringa 
tvenne ur till fullkomlig öfverensstämmelse. Lika tydligt är 
ock att resonansen måste blifva allt svagare och således 
ljudförstärkningen allt mindre, ju större olikheten är mellan 
de båda tonerne. Men just i afseende på den latitud, som 
denna olikhet kan uppnå, utan att likväl effekten helt och 
hållet uteblir, eger en ganska stor olikhet rum mellan två 
olika kroppar. Har den kropp, som skall försättas i dall- 
ring, en någorlunda betydlig massa, så är naturligtvis i all- 
mänhet det eftersträfvade resultatet svårare att uppnå, och 
det så mycket mera, om den yta, hvarpå luftstötarne verka, 
är liten. En vanlig stämgaffel erbjuder ett godt exempel 
härpå; för att densamma skall genom en annan kropps 
dallring försättas i ljudrörelse, fordras i sjelfva verket en 
nästan fullkomlig öfverensstämmelse mellan bådas toner. 
Helt annat är förhållandet med den i munhålan inneslutna 
luften, hvars hela massa är försvinnande liten i jemförelse 
med den tunga stämgaffelns och som derför äfven med lätt- 
het fogar sig efter yttre impulser. Håller jag, säger Helm- 
holtz, en b'-resonator vid högra örat och en f'”-resona- 
tor vid det venstra och sjunger vokalen o på tonen B, så 
blir naturligtvis den förstnämda tonen, hvilken just motsva- 
rar munhålans egenton för tillfället, kraftigt förstärkt, men 
icke den allenast, utan äfven den senare, f”, ehuru visser- 
ligen betydligt mindre än den förra. Förvandlas därpå o 
till ett 4, som närmast motsvarar egentonen f”, är det na- 
turligtvis den venstra resonatorn, som genljuder starkast, 
men äfven då försvinner den högras ljud ej helt och hållet 
Ända till utsträckningen af ett kvint-intervall skulle således 
resonansen göra sig märkbart gällande. För vokalbildnin- 
gen är det således ingalunda nödvändigt, att någon af ljud- 
bandklangens partialtoner fullkomligt sammanfaller med 
