6 
munhålans egenton; det är tillräckligt att de blott komma 
hvarandra någorlunda nära. Karaktäristikan är icke någon 
isolerad punkt; den betecknar blott maximum af en viss 
region. Antagom att vokalen o sjunges på c'; ingen af 
partialtonerne sammanfaller visserligen då med karaktäri- 
stikan b', men den andra 1 ordningen bland dem, nämligen 
ce”, kommer tillräckligt nära maximipunkten för att fram- 
kalla resonans och sålunda förstärkas. Sjunges samma vVo- 
kal en oktav djupare, alltså på c, inträffar ej heller någon 
koincidens, men både den tredje och den fjerde partialto- 
nen g' och ce” inträda då inom resonanstrakten. Vid van- 
ligt talande välja såväl män som qvinnor i allmänhet de 
lägsta registren af sitt röstomfång; de förra begagna huf- 
vudsakligen den stora och de senare den lilla eller ostrukna 
oktavens högre toner. Med undantag af vokalen u, hvars 
karaktäristika ju kan vexla inom en hel oktav utan att 
särdeles betydande nyansering derigenom uppkommer, falla 
då alla vokalernes karaktäristikor inom tillräckligt små inter- 
vall mellan öfvertonerne för att resonans skall kunna uppstå. 
Och härtill kommer ännu en annan omständighet: ljudban- 
dens klang är i tal onekligen sträfvare än 1 sång, följaktli- 
gen dess öfvertoner redan i sig sjelfva starkare och följakt- 
ligen så mycket mer egnade att karaktärisera de olika 
vokalerae. Hvad åter sångföredraget beträffar, är det till 
en början en gammal erfarenhet, att orden och särskildt 
vokalerne dervid äro betydligt svårare att uppfatta än i 
förra fallet. Man skulle eljest icke behöfva textböcker till 
operor och oratorier för att kunna uppfatta innehållet, och 
ifrågavarande svårighet gör sig isynnerhet gällande i af- 
seende på sångerskornas föredrag. Ofvanom tonen f', lyc- 
kas det också ej, menar Helmholtz, att fullkomligt karaktä- 
risera vokalen wu, till och med om den göres mycket lik o 
— men just derför att den ännu så länge är den enda 
obestämdt ljudande vokalen, skiljes den genom denna nega- 
tiva egenskap från de öfriga. I grannskapet af f”, blir det 
för en sopranstämma omöjligt att tydligt karaktärisera vo- 
kalerne 2, o och a, och svårigheten att skilja dem emellan 
