14 
åsigterna, enligt hvilka en ton af bestämd absolut höjd, är 
nödvändig för att karaktärisera hvarje vokalklang. Ja, hos 
många bland dessa af Auerbach producerade vokaler träffas 
alls icke den karaktäristiska tonen, vare sig som grund- 
eller öfverton, och dock lider det ej tvifvel, att de blifvit af 
honom sjungna och inom vederbörliga gränser riktigt ana- 
lyserade. I sjelfva” verket har genom det Auerbachska ar- 
betet gjorts ett steg framåt i vokalteorien och införts ett 
nytt vigtigt och betydelsefullt element. Detta element är 
det s. k. relativa. Det vill säga: en vokalklang karaktäri- 
seras icke blott derigenom, att hos honom någon af öfverto- 
nerne framträder ur klangmassan och företer samma be- 
stämda, absoluta tonhöjd, utan ock derigenom att, oberoende 
af den absoluta tonhöjden, de hos honom befintliga öfver- 
tonerne antingen äro för handen i större eller mindre antal, 
ellér ock, att företrädesvis 1:sta, 2:dra o. s. v. tonen i ord- 
ningen utmärker sig i styrka, den absoluta tonhöjden hos 
öfvertoner och grundton må vara hvilken som helst" 1). 
I hufvudsak, det relativa elementets inflytande, kom 
redan jag i mina ,, Anmärkningar" 1874 till samma resultat 
som Auerbach, ehuru, såsom mig synes, på en bredare 
grundval än han. Auerbach söker utlyssna deltonernes styrka 
genom följande undersökningssätt. Än sjunger han vokalen 
på samma ton, under det han vexlar resonator för örat; 
än vexlar han vokalens ton, under det han håller för örat 
samma resonator, stämd för någon i den sjungna svokalen 
ljudande öfverton. Resultatet, beträffande vokalbildningen, 
blir en produkt af två faktorer: öfvertonernes styrka på 
grund af deras ordningsföljd och på grund af resonansen. 
Det absoluta tonhöjdelementet och det relativa ordningsele- 
mentet korsa hvarandra. I följd häraf antager Auerbach 
hos vokalerne s. k. reducerade karaktäristiska toner. Men 
Auerbachs undersökningar äro alltför ofullständiga för att 
kunna gifva några bestämda resultat. Han har, t. ex., alls 
icke, då han sjungit sina vokaler,gitvit akt på tonernes läge 
1) P. Griitzner. Physiologie der Stimme und Sprache, sid. 179. 
