32 
ker, att det är ganska svårt att bestämma höjden af en 
hvisselton; då man jemför honom med andra toner af olika 
klangkaraktär. Isynnerhet misstager man sig lätt på okta- 
ven, och följden häraf blir den, att man vanligtvis anger 
hvisseltonen en oktav högre, än den i verkligheten är !). 
Möjligen äro för den skull de af mig anförda hvisseltonerne 
en oktav för höga. Reduceras nu denna oktav, så anträf- 
fas lägsta egentonen från en till två oktaver ofvanom läg- 
sta röstbandtonen, varierar alltså endast en oktav. Äfven 
mot detta resultat invändes måhända, att de rön, på hvilka 
det grundats, äro för få, till att berättiga några allmängil- 
tiga slutsatser. Jag vågar dock hålla före, att de äro till- 
räckliga för ändamålet. MHvisslingsförsöken omfatta både 
mans, qvinnas och barns ljudrör, äfvensom olika röstarter: 
bas, tenor, sopran. Det lider intet tvifvel, att de under- 
sökta ljudrörens lägsta egentoner ligga minst två oktaver 
högre än deras lägsta röstbandtoner. Å andra sidan bevisa 
Helmholtz”, Reyhers, Merkels och Hellwags uppgifter att 
man icke sätter gränsen för lägsta egentonens uppträdande 
nedåt för lågt, om man låter honom gå till en oktav ofvan 
om lägsta röstbandtonen. Skulle emellertid en del lägsta 
egentoner ligga lägre än en, andra åter högre än två okta- 
ver ofvan om lägsta röstbandtonen, fastställes blott deri- 
genom den af mig angifna sträckan såsom ett normalläge 
för lägsta egentonen. Har härvid något misstag blifvit be- 
gänget, håller jag före, att såväl lägsta som högsta gränsen 
för normalläget blifvit satt för lågt. Alla hvisslingsförsök 
peka envist på, att lägsta egentonen ligger i regeln ganska 
högt öfver lägsta röstbandtonen. 
Den nu gjorda undersökningen har, såsom jag vågar 
tro, fullt tillförlitligt ådagalagt, att skilnaden mellan de olika 
ljudrörens volym är i många fall så stor, att, äfven om, 
såsom Helmholtz säger, egentonen i u, den lägsta bland 
vokalerne, vexlar från f till t', hvarken qvinnan kan erhålla 
i u samma egenton som mannen, eller barnet samma egen- 
1) CF. E. Björling, Klangfärger och språkljud, sid. 71. 
