47 
tonen höjes, lägre ned när grundtonen sänkes. Den pro- 
gression, i hvilken flyttningen eger rum, är dock icke alltid 
lika, emedan vokalernes egentonsområden erhålla i sin hel- 
het en allt mer öfvervägande mörk tämber ju lägre, en allt 
mer öfvervägande klar tämber, ju högre grundtonen är inom 
samma röstomfång; och för att så mycket som möjligt bi- 
behålla klangens fullhet och jemnhet, är det för den skull 
nödvändigt i förra fallet att söka en allt högre, i senare 
fallet en allt lägre egenton för att sålunda motverka den 
ensidiga tämber, tonläget i och för sig medför. På samma 
sätt med en hvar af de egentoner, som representera den 
rent individuella tämbern i vokalerne. För att han skall 
kunna bevara den ställning, af hvilken den egendomliga 
individuella tämbern beror, så måste äfven han flytta sig i 
samma mån vokalens egentonsområde i sin helhet förän- 
drar sig. Hvilken af dessa två olika toner, den akustiska 
midttonen eller den individuella tämberns ton, man ock må 
anse såsom den för vokalen mest karaktäristiska, tyckes 
härigenom bekräftas riktigheten af Helmholtz modifierade 
lära, enligt hvilken ej längre karaktäristikan, såsom i hans 
ursprungliga teori, är en isolerad punkt, utan i stället en- 
dast betecknar maximum inom en viss akustisk region. 
Men denna öfverensstämmelse mellan Helmholtz och verk- 
ligheten är endast skenbar. Ty då vokalen, hvars mest ka- 
raktäristiska ton, på sätt i det föregående visats, rättar sitt 
läge efter grundtonens, i verkligheten erhåller lika många 
mest karaktäristiska egentoner som det ges grundtoner, på 
på hvilka han kan bildas, låter deremot Helmholtz den 
mest karaktäristiska egentonen i vokalen förbli oförändradt 
densamma, grundtonen må vexla huru mycket som helst. 
Följaktligen kan den egenton, som af Helmholtz an- 
gifves som vokalens mest karaktäristiska, uppträda som 
sådan endast då vokalen bildas på en viss grundton. I alla 
öfriga fall, då samma egenton uppträder, är antingen klan- 
gen i vokalen icke den mest karaktäristiska eller vokalen 
ens ej längre densamma. 
Några exempel. Med egentonen b', som enligt Helm- 
holtz är vokalen 9's mest karaktäristiska ton, tyckes denna 
