48 
bestämning slå in i verkligheten då o bildas på grundto- 
nen F. Ljudrörets lägsta egenton kan då vara f och egen- 
tonsserien f—f tillhöra vokalen u, som är lägst bland vo- 
kalerne, när de bildas på samma grundton. Ofvanom f 
skulle då os egentonsområde begynna samt sluta någon- 
städes nedan om hb”, hvilken sist nämda ton, enligt Helm- 
holtz är en af vokalen a's mest karaktäristiska toner. Egen- 
tonen bh” skulle sannolikt då representera en individuelt 
karaktäristisk o-klang med dragning åt mörk tämber, efter- 
som hb" skulle här höra till de lägre tonerne i vokalen os 
egentonsområde. Men bildas o på kontra B med B som 
lägsta egenton och B—b såsom vokalen w's egentonsserie, 
så begynna vokalen o's egentoner först ofvanom b. Här 
har b” blifvit flyttadt högst upp i o's egentonsområde, med- 
förande en klar tämber. Bildas åter o på grundtonen b, 
så är b' ljudrörets lägsta möjliga egenton, och tillhör såle- 
des vokalen u i hans mörkaste tämber. Vid alla dessa 
tillfällen uppträder b' som egenton hos ljudröret, men blott 
vid ett enda af dem kan han representera vokalen os 
mest karaktäristiska tonhöjd. I det först anförda fallet lju- 
der o mörkare, i det andra klarare; klangen är betydligt 
olika och kan således icke i båda fallen vara den mest 
karaktäristiska. I tredje fallet tillhör b" icke längre o, utan 
en annan vokal; här kan ej ens längre ifrågasättas, att b' 
är vokalen o's karaktäristiska tonhöjd. Då Helmholtz til- 
delar vokalen u konstanta egentonsserien f—f' och tillika 
förklarar f som w's mest karaktäristiska tonhöjd, skulle 
mörkaste tämbern orubbligt vara u's normalklang. Men så 
förhåller det sig knappast i något enda individuelt fall. För 
att tonen f skall kunna åstadkomma w's mest karaktäristi- 
ska klang, måste han befinnas närmare midten af den egen- 
tonsserie, som för tillfället uppträder i w. På samma sätt 
med de öfriga vokalerne. Hos Helmholtz producerar samma 
egenton alltid samma vokal i samma tämber. I verklighe- 
ten beror den roll, en viss egenton spelar, icke blott af 
hans läge i skalan utan äfven af hans plats inom det röst- 
omfång, der han uppträder, och denna plats bestämmes af 
