54 
andra röstfysiologer. F. Eyrel yttrar, efter att ha redogjort 
för röstorganismen: , Enligt de lagar, som blifvit uppstälda, 
måste alltså det menskliga röstorganets lägsta ton vara den, 
i hvilken röstbandens tjocklek nått sitt maximum, på samma 
gång som deras spänning och röstspringans partiella till- 
slutning befinna sig närmast nollpunkten. Derifrån och 
uppåt höjden tilltaga spänningen och den partiella tillslut- 
ningen, men minskas tjockleken, och allt detta i lika mått, 
så att I hvarje ton råder ett annat förhållande mellan ton- 
bildningsfaktorerne. Slutligen ernås härigenom en ton, i 
hvilken alla faktorerne äro likställiga. Denna ton utgör rö- 
stens midtelpunkt och är, fysiologiskt betraktadt, den lät- 
taste att bilda, emedan här alla faktorerne befinna sig i 
jemvigt; ty i alla andra toner är åtminstone någon af fak- 
torerne verksammare än de andra". Och litet längre fram: 
Ur det anförda kan förklaras, hvarför midteltonerne kräfva 
minsta kraften och hvarför, då man från midtelläget skrider 
nedåt, kraft och uppmärksamhet tagas i anspråk af ett an- 
nat verksamhetssätt än då man skrider uppåt 1). Med 
Eyrells som det synes väl motiverade teori öfverensstämma 
direkta uppgifter från andra fysiologer, hvilka uttalat sig i 
denna fråga både före och efter Helmholtz. Emil Harless 
uppger, att ,,tonen vid vanligt lugnt talande omvexlar i ett 
litet intervall, som befinner sig nära röstens midtelläge, 
mellan de midtersta och lägsta brösttonerne''?). C. L. Mer- 
kel säger, att röstbanden befinna sig i ett medelspännings- 
tillstånd i det vanliga talet, . hvilket rör sig på röstens 
midteltoner'' 3). F. Techmer yttrar, att vanligt talande för- 
siggår i det midtre röstläget med vexling af blott en ters 
eller qvart; och vidare: ,,Röstens medelhöjd i lugnt talande 
ligger nästan hos alla mellan de midtersta och lägsta to- 
nerne; den är dock äfven beroende af vana, kön och ålder. 
1) Physiologie der menschlichen Tonbildung, sid. 138, 139. 
2) Rudolf Wagner, Handwörterbuch der Physiologie, 1853, 
b. 4. sid. 686. 
3, Anthropophanik, 1863, sid. 599. 
