DD 
Så tala qvinnor och barn merendels i de lägre tonerne af 
det högre (falsett) registret. Från denna nivå ske i regeln 
afvikningar ej längre än till en qvint, dock undantagsvis 
äfven mera: alt efter stämning, individualitet, språk och 
munart, ordets och satsens natur" !). Med dessa fysiolo- 
giska iakttagelser öfverensstämma den psykologiska under- 
sökningens resultat. Tonen är företrädesvis känslans och 
stämningens uttrycksmedel. Ju svagare känsla, ju mattare 
stämning, dess lägre ton, frambringad af ett allt färre antal 
röstbandsvängningar; ju intensivare känsla, ju lifligare stäm- 
ning, dess högre ton, åstadkommen af ett allt större antal 
svängningar. Mellan dessa känslans och stämningens mot- 
satta poler fins ett tillstånd af kraftig lugn beherskning, 
som naturligen eger sitt uttrycksområde i tonerne på ömse 
sidor om röstens midtton, i hvilken tonbildningsfaktorerne 
stå i jemvigt med hvarandra och röstbandens svängningar 
bilda ett medeltal. Det år dock skilnad på röstens midtel- 
ton och talets midtelton. Merkel yttrar: ,I talet angifves 
den talandes och det talades karaktär närmast genom 
midteltonen, d. v. s. den ton som lika mycket öfver- som 
underskrides vid uttalandet af vidkommande sats eller af- 
delning i talet. Midteltonen eller satstonen ligger högre el- 
ler lägre på skalan i den talandes röstområde, allt efter 
som denne befinner sig i en mera upplifvad, eller nedtryckt 
sinnesstämning, eller allt efter som den talande vill åter- 
gifva den förra eller den senare stämningen. Alla excite- 
rande affekter drifva i mån af sin energi midteltonen uppåt, 
alla deprimerande affekter eller stämningar trycka honom 
nedåt. Skild härifrån är den midteltonens stigning som är 
nödvändig när den som talar vill, utan att derför råka i 
affekt eller i öfrigt ändra sitt föredrag, låta sin stämma 
ljuda högre, göra henne hörbar på längre håll. Enligt min 
erfarenhet, stegras midteltonen i det ansträngda eller hög- 
ljudda föredraget, sådant detta gemenligen betingas af större 
1) Internationelle Zeitschrift fär allgemeine Sprachwissen- 
schaft, 1884, sid. 129. 
