FA 
från E eller F till d', e' eller f'; sopranen från e' till h” 
och högre. Enligt A. B. Marx, ') sträcker sig basen från F 
eller G till d' eller e'; sopranen från c' till g”, a” eller b”. 
Hos P. Grätzner förekomma följande uppgifter: basen F—e”', 
midteltonerne d—h; tenoren c—LLh”, midteltonerne a—e'"; al- 
ten g—d”', midteltonerne d'—h”'; sopranen d'—g”, midtelto- 
nerne g'—d”. En sånglärare, E. Seiler, gifver följande upp- 
ställning af röstens fyra hufvudarter och deras midteltoner ?): 
FRG AH odetcanedrietofarhierdfe SAIK 
Bas | | | 
Tenor bä | 
AT 
Sopran | 
Midteltonen i basens röstområde är f, i tenorens ce, 
altens f', i sopranens ec”. Rör sig taltonen vid föredrag 
med höjd stämma endast i ett qvintintervall — enligt Mer- 
kel och Köhler?) omfattar taltonen vid konstmässigt före- 
drag mycket större intervaller — så använder basen, då 
han vill tala rätt hörbart och tydligt, tonerne d—a, teno- 
ren tonerne a—e"', alten tonerne d'—a" och sopranen to- 
nerne a'—e”. I analogi härmed talar en fem års flicka, 
hvars röst sträcker sig från g' till d'””, med höjd stämma 
på tonerne d”/—g"”. 
Det torde nu ej anses djerft af mig att, i följd af det 
anförda påstå, att Helmholtz fullkomligt misstagit sig äfven 
om taltonen. Det är visserligen faktiskt att undantagsvis 
en och annan talar i särdeles lågt eller särdeles högt ton- 
läge — äfven bland karlar anträffas ju då och då en fal- 
sett-stämma — men i regeln tala alla, män som qvinnor, i 
röstens midteltoner, hvilka äro på engång de mest uttrycks- 
fulla och lättflytande. Deremot, ju lägre ned eller ju högre 
upp i samma röstomfång vokalbildningen eger rum, dess 
1 Allgemeine Musiklehre, achte Auflage, 1869. 
2) Altes und Neues öber die Ausbildung des Gesangsorgans; 
1861 sid. 29. 
3) Die Melodie der Sprache, 1853. 
