61 
att inom ett qvintintervall uppväcka egentonen finner icke 
den tillämpning Helmholtz förutsätter. Vi tala i regeln ej 
på röstens lägsta toner. Vokalbildningen sker icke, såsom 
Helmholtz lär, inom ett begränsadt tonområde, utan i röst- 
skalans hela utsträckning, fullkomligast på hvarje rösts mid- 
teltoner, mindre fullkomligt på hvarje rösts högsta och läg- 
sta toner. Vokalbildningen har inga absoluta, akustiska 
gränser. 
Af innehållet i den Helmholtz'ska vokalläran återstår 
ännu endast den allmänna satsen, att vokalljudet är en 
egendomlig artklang, som uppkommer derigenom, att en af 
ljudrörets egentoner väckes till lif af en bland röstbandklan- 
gens deltoner, hvilken sedan i sin ordning förstärkes af den 
förre. Björling anmärker visserligen, att ljudrörets egenton 
bör kunna, oberoende af resonansen, uppväckas direkt ge- 
nom sjelfva anblåsningen, då luftströmmen från lungorna drar 
igenom svalg- och munhålorna. Att så sker, är ock otvifvel- 
aktigt, emedan ju hviskningstonen alltid uppkommer sålunda. 
I sak är det emellertid likgiltigt, om egentonen bringas till 
ljudning på ena eller andra sättet, eller på båda sätten ge- 
mensamt, enär tillföljd af lägsta egentonens läge, ljudrörets 
egenton alltid måste ligga på mycket närmare än en qvints 
afstånd från någon af öfvertonerne och således äfven alltid 
måste förstärka någon af dem. Helmholtz hufvudbestämning 
af vokalbildningen rubbas således icke åf Björlings anmärk- 
ning om egentonens dubbla uppkomstsätt. 
Men är också denna bestämning i och för sig riktig? 
Jag öfvergår till en undersökning af denna fråga. 
V: 
Jag har redan i det föregående påpekat fall, då samma 
egenton anträffas i olika vokaler. Dylika fall äro icke till- 
fälliga och enstaka. De uppträda tvärtom regelbundet och 
