70 
anmärkningar blifvit undanrödjade genom dessa invändnin- 
gar. Vore verkligen de ljudliga vokalerne rösttoner, i hvilka 
råder den ena eller den andra harmoniska öfvertonen, borde 
dock, om Helmholtz påståenden visade sig hållbara, voka- 
lerne framträda än mer, än mindre fullkomliga. Så borde 
t. ex., vokalen o, i hvilken munhålan säges vara stämd på 
b”, erhålla en afgjordt egendomligare karaktär när han sjun- 
ges på b, än då han bildas på g, eller d, bland hvilkas öf- 
vertoner b' alls icke förekommer. Men detta är ingalunda 
fallet, utan vokalen o framträder — hvilket ej kan nog ef- 
tertryckligt framhållas — med alldeles samma fullkomlighet 
om; den talas eller sjunges. pa b eller på Hy cfresoajaet 
eo. s. v. Och motsvarande gäller om alla de öfriga vo- 
kalerne. — Att den nu herskande läran ej är hållbar, är 
för mig en afgjord sak'' +). 
Får vokalljudet fortfarande uppfattas som en modifika- 
tion af röstbandens klang, måste tydligen hos det samma 
uppträda ett eller flera klangelement, genom hvilkas sam- 
verkan med egentonen och mest förstärkta deltonen det 
specifika vokalljudet åstadkommes. Dessa element kunna 
ej vara andra än deltonernas olika antal och olika förde- 
lade styrka. Såsom framgår af den redogörelse för röstens 
teknik, som lemnats i det föregående, ökas i regeln öfver- 
tonernas antal i samma mån som tämbern göres klarare 
och grundtonen förlägges högre inom samma röstomfång, 
hvarjemte de högre belägna öfvertonerne framträda skar- 
pare ju högre den mest förstärkta deltonen är. På grund 
häraf framkastade jag i Anmärkningarna 1874 följande hy- 
potes: ,,Det vill tyckas som berodde hvarje specifikt vokal- 
ljud på så egendomligt afvägda förhållanden mellan samt- 
liga de medverkande akustiska elementen, att summan af 
dem, vid alla vexlingar i det enskilda, i sin helhet alltid 
blir den samma. Der ett element förändrar läge, minskar 
eller ökar sitt inflytande, försiggå genast hos de öfriga så- 
dana motsvariga förändringar, som äro nödiga för total- 
1 M. Trautmann, Die Sprachlaute, 1884, sid. 35. 
