82 
såsom resonans för någon af röstbandklangens öfvertoner. 
Då Trautmann stöder på Willis” experiment sitt antagande, 
att grundskallet (ljudrörets egenton) är i hvarje vokal oför- 
änderligt bestämdt, förbiser han dels att Willis” utläggning 
af sina experiment icke är riktig dels att tungpipans teknik 
ej är 1 allo jemförlig med röstorganets. 
Willis !) förfärdigar en tungpipa af ett antal till längd 
och inre diameter lika stora cylindriska rör, hvilka kunna 
efter behag skjutas ihop eller utdragas. Hvarje rörs längd 
uppgår till 18 tum; diametern är 1,3 tum. Användes till 
pipan en tunga, hvars ton är lika med hvarje rörs ton, 
och utdrages så småningom det första röret, från noll till 
hela sin längd, så antager tungans ton, på samma gång 
den bibehåller sin höjd oförändrad, karaktären af ett vokal- 
ljud. Vid minsta längden erhålles vokalen t, derefter e, a, 
å, o och slutligen u, som kräfver största längden. Hvarje 
längddel af röret betingar en viss ton. Hvarje vokal mot- 
svaras derför oföränderligt af en viss egenton hos pipan: 
g'!!! motsvarar: 1, e'" motsvarar ej ce” motsvarar ol 0: SIV. 
Det är samverkan mellan dessa pipans toner och tungans 
ton, som, enligt Willis, åstadkommer de olika vokalljuden. 
Har det första röret utdragits till hela sin längd, så att pi- 
pans ton är lika med tungans ton, höres intet vokalljud. 
Fortsätter man derefter att förlänga pipan genom att små- 
ningom utdraga det andra röret, återkomma vokalerne, men 
nu i omvänd ordning, först u, derefter o, å, a, e och sist i. 
Är det andra röret helt utdraget, så att pipans ton är under- 
oktaven till tungans ton, höres ej heller något vokalljud. 
Men förlänges pipån yttermera genom det tredje rörets ut- 
dragning, så framkomma vokalerna åter i samma ordning 
som i det första röret, 0. s. v. 1 oföränderliga serier, allt 
efter som man ökar pipan med nya rörlängder. Begagnas 
en tunga, hvars ton är högre än den som tillhör den rör- 
längd, hvarigenom en viss vokal framkallas, så försvinner 
resp. vokal helt och hållet ur pipan, hvaraf Willis sluter, 
1 Ueber Vocaltöne und Zungenpfeiffen, Poggend. Ann. 
band 24, 1832, sid. 397—439. 
