85 
det förra. Med klang (qvality) förstår jag den egendomlig- 
het hos ljudet, hvarigenom jag genast kan skilja violinens 
ton från trumpetens. Äfven säger man, att den ena menni- 
skan har en klar, den andra en nasal, den tredje en skräl- 
lande stämma, och ändock skilja sig hos dem vokalljuden 
tydligt från hvarandra. Till och med papegojan åstadkom- 
mer, då hon talar, sina a'n, on och en, hvilka till klangen 
alldeles afvika från de menskliga vokalljuden och dock 
äro omisskänneliga a'n, on, en". Willis uppfattar hos klan- 
gen endast den sida, som beror på klangmaterialet och 
klangverktygens individuella egendomligheter. Med klangen 
— som på Willis tid ej var så noga undersökt — förstås nu- 
mera en af en periodisk vibration frambragt ljudning, som 
isärlägger sig i ett mindre eller större antal deltoner: grund- 
ton och öfvertoner. En klang skiljer sig, enligt den mo- 
derna akustiken, från en annan klang på tre sätt: genom 
sin styrka, sin höjd och sin färg. Styrkan beror på vibra- 
tionsvidden, höjden på vibrationshastigheten, färgen på 
vibrationsformen. Formen bestämmes genom det antar 
deltoner, som är tillstädes, och den styrka, med hvilken de 
uppträda. Till formen höra icke, enligt Helmholtz, deltoner- 
nes vibrationsfaser. Dessa kunna vara olika, utan att deri- 
genom färgen förändras. Undersöker man vibrationsformen, 
finner man att den uppkommer genom olika sammansätt- 
ningar af tonhöjd och tonstyrka. Till grundtonen, som be- 
stämmer klangens plats i tonskalan, sluta sig öfvertoner 
med hvar sin särskilda höjd, bland hvilka 'den öfversta be- 
gränsar den egentliga klanghöjden. Derjemte framträder en 
eller ett par bland öfvertonerne med större styrka än de 
öfriga. Är det nu så, som Helmholtz säger, att färgen eller 
vokalljudet är en annan sida hos klangen än styrkan och 
höjden, kan man ju ej tänka sig, att en så egendomlig och 
påfallande företeelse uppkommer endast derigenom att man 
höjer öfvertonsserien och ökar den ena eller den andra 
öfvertonens styrka, ty deraf varder ju endast en olika 
fördelning af höjd och styrka inom klangen. Någonting 
annat eger ej rum i och genom vibrationsformen. Förändrin- 
