36 
garna inom klangen utveckla, såsom redan utförligt ådaga- 
lagts, tämbern eller klangdagern, såsom den äfven kunde 
kallas i öfverensstämmelse med benämningen klangfärg, som 
vunnit så allmän burskap såsom betecknande för vokal- 
ljudet. ,, Uttrycket klangfärg", säger Tyndall, ,,som Helm- 
holtz äfven använder, är utomordentligt uttrycksfullt 1). 
Termerna mörk tämber och klar tämber sammanfattas j 
klangdagern. Hvardera uttrycket, klangfärg och klangdager, 
som öfverföra ljud- och ljusfenomen i hvarandra, berättigas 
af ljudets och ljusets gemensamma egenskap att uppkomma 
genom vibrationer. Liksom man i akustiken talar om klang- 
färger och tondagrar, så talar man omvändt 1 optiken om 
färgtoner. 
Föregående undersökning visar, att den ljudning, som 
i tal och sång försiggår hos röstorganet, strömmar ur två 
primitiva hufvudkällor: röstbandtonen och ljudrörets egenton- 
[ hviskningen uppträda jemte egentonen de s. k. buller- 
ljuden, hvilka ej höras i tal och sång och väl böra anses 
endast som oväsendtliga biljud. Undersökningen visar till- 
lika, att hvarken röstbandtonen och dess öfvertoner eller 
egentonen och dess öfvertoner, om den har sådana, kunna 
åstadkomma vokalljuden. Hvarifrån kunna de då härleda 
sig? Här fins, såsom det vill tyckas, med logisk nödvän- 
dighet blott en enda förklaring, den att, enär vokalljudet 
icke sammansättes af de primära ljudningarna hos röstorga- 
net, röstbandtonen och egentonen, det måste uppkomma 
genom sekundära ljudningar, hvilka icke alls förnimmas 
som toner, utan som vokalljud, och hvilkas skala bestämmes 
af de sekundära ljudvågornas olika svängningshastighet, 
likasom tonskalan bestämmes af de primära ljudvågornas 
olika svängningshastighet. Till denna slutsats leder också, 
som det tyckes, Willis experiment med tungpipa. Willis 
finner, att de af tungan åstadkomna primära vibrationerna 
reflekteras af pipan och derigenom omvandlas i en följd 
1) J. Tyndall, Der Schall, autorisirte deutsche Auflage, he- 
rausgegeben durch H. Helmholtz und G. Wiedemann 1869, sid. 138 
