122 
på det anbefalta sättet blifva döpt än att han dertill kunde 
samtycka". Nu reste Welstadius till Bro prestgård och åter- 
kom med Staaf och länsmannen. Och då hofjunkaren fort- 
farande vägrade sitt samtycke, företogs och uträttades ,,det 
heliga ärendet'' utan vidare utdrägt. Barnet döptes och kalla- 
des Christina; vittnen voro Staaf, länsmannen, en ,,tolf- och 
fjerdingsman", en ,,frälsebefallningsmans" hustru och barnets 
amma. , Och slöts med denna lilla psalmen: Nu tacker Gud 
allt folk ete 
Welstadius tillägger i sin berättelse, att Gripenstedt icke 
tyckes hafva den insigt i sin kristendom, ,,att icke han af 
svaghet fela kunnat. — ,,Dessutom viste han ett stort tåla- 
mod under verkets förrättande och gjorde deremot intet 
motstånd med några befallningar till sitt husfolk, hvaraf sy- 
nes, som torde han hafva råkat i någon sådan frestelse, som 
omtalas rum: VIOFLeNRerP2: NED Lok: 
Härmed var dock saken ingalunda slut, utan skulle 
derom efter hofrättens befallning ransakas vid urtima ting i 
Bro. Staaf hade fått höra detta af länsmannen, då dopet 
förrättades, äfvensom att landsfiskalen vore förordnad till 
,actor officiosus'', och han fann sig befogad att den 3 Mars 
göra framställning hos domkapitlet huruledes det ,,är till befa- 
randes det han f[fiskalen] uti en sådan angelägen sak icke 
kan så utföra saken som sig vara bör; allt derföre är min 
ödmjuka förfrågan om ej högvördiga domkapitlet behagade 
så föranstalta, att en om denna saken sig bekant ochi den 
obesmittad kunde vara då tillstädes'', och domaren ,, få till 
sin hjelp en eller annan af presterskapet, som äro i den saken 
bekanta, eljest blifver den senare villan värre än den förra". 
Domkapitlet tog rådet ad notam och förordnade den 5 
Mars Welstadius att närvara vid tinget, hvarjemte han ,,be- 
tackades för dess berömliga brukade sorgfällighet vid verk- 
ställandet af barndopet på Lejondal". I sitt svar på skrifvel- 
sen härom förmäler Welstadius (den 13 Mars) att han ytter- 
ligare arbetat på hofjunkarens ,, upprättelse ifrån denna sin 
öfverkomna frestelse". Då han af Staaf hört, att Gripenstedt 
ej på flere år gått i kyrkan eller till nattvarden, fann han 
