123 
detta ,,klarligen bevisa" att hofjunkaren ,,i frestelse råkat haf- 
ver", hvilket han sagt åt Gripenstedt, och ,,hvartill denne med 
stilla tigande tycktes jaka och straxt derpå yttrade sig att 
han hädanefter, när helsan och krafterna skulle medgifva, 
vill gerna i vördning hålla dessa salighets medel"; men ,,till 
att förvänta med barns döpelse till de mognare åren, det vill 
han intet så snart, förr än han får vidare upplysning, hålla för 
någon frestelse; thy hoppas jag att den nådige Guden, när fre- 
stelsens tid är öfver, lärer visserligen föra honom till behjer- 
tande af sitt uti råkade samvetes brott, i synnerhet som han 
eljest mycket ifrigt och med tårar talade om sin egen ömhet 
för sin själs eviga välfärd. Herre min Gud vänd allt till det 
bästa etc.!!!' — slutar Welstadius sin berättelse. 
Det här uttalade hoppet kom dock snart på skam. An- 
tagligen i följd af Gripenstedts tal om att han väntade på 
vidare upplysning, tyckes Welstadius hafva den 15 Mars 
skrifvit till honom ett bref, hvarpå den 16 följde ett i hand- 
lingarna bevaradt bref från Gripenstedt. Det börjar sålunda: 
..Om jag icke förr kunnat märka att Herr Kyrkob. icke 
känner sig sjelf, så har jag åtminstone af hans sista (dater. 
15 huj.) ögonskenliga bevis derpå. Kan fördenskull med full 
trygghet bedja Herr Kyrkoherren varda förskonad för omsorg 
om min själ, och att han hellre måtte begynna efter Augustini 
exempel att ropa: da mihi domine 2nosse me et nosse Te". 
Han fortsätter, att han ingalunda vill förmätet döma an- 
dra, men han vill icke heller sjelf bli dömd förmätet ,,eller åt- 
minstone"”', ber han ,, skona mig för så onyttig correspondance, 
jag orkar så litet skrifva, jag vill ej heller förlora min dyrbara 
tid med disputer”. — ,, Herr Kyrkoherren vill, att jag för sam- 
vetets skull (Rom. 13: 1—5) skall göra en sak, som är emot 
ett upplyst samvete allena för mennisko-bud skull". Men 
icke ville väl Welstadius, om han vore 1 Paris, efterlefva den 
öfverhetens religions-plakat för samvetets skull. Och han 
fortsätter, troligen med afseende på något uttryck i Welstadi 
bref: ,,Der hade Herr Kyrkoherren fog att bedja om oför- 
skräckt mod; här är ingen som skrämmer honom, utan verlds- 
lig handräckning och beröm har han ju fått hela vägen. Sådan 
