125 
Efter erhållandet af dessa upplysningar stämde domka- 
pitlet Öhman inför sig (den 17 December) och begärde dessu- 
tom i skrifvelse till justitiekanslern snart slut i saken mot 
Gripenstedt. Öhman hade emellertid rest till Stockholm (en- 
ligt Staafs bref af d. 19 Februari 1741) och han likasom 
Kranck eftersöktes fåfängt. , Slutet" i saken mot Gripen- 
stedt kom den 28 Januari 1741, då Svea hofrätt fälde sitt 
utslag såväl öfver honom som öfver Strokirch, Rosén m. fl. 
På grund af hvad Welstadius berättat om Gripenstedts 
svaghet i sin kristendom och foglighet vid dopets verkställan- 
de samt , emedan det är bekant, att bemälte hofjunkare i 
några år varit mycket sjuklig och, som berättas, jemväl af 
melancholie besvärad, thy kan kongl. hofrätten honom för 
dess förhållande härvid med någon plikt icke belägga, utan 
finner nödigt, det må han, tillika med sin fru, friherrinnan 
Funck och husjungfrun Christina Gode [hvilken omfattat sitt 
herrskaps åsigter]| af presterskapet, som domkapitlet kan der- 
till förordna, så angående barndops nödvändighet som de 
flera chistendomsstycken, hvarom de kunna hafva fattat orätta 
begrepp, troligen undervisas: Och varder hofjunkaren Gri- 
penstedt härjemte allvarligen förbudit, att hädanefter hos sig 
hysa någon af ofvanbemälte för villfarande meningar 1i reli- 
gionen angifna personer, eller andra, som för sådant kunna 
misstänkta vara, vid tuhundrade daler silfvermynts vite". 
Nu skulle domkapitlet ombesörja de villfarandes under- 
visning, och uppdrogs detta (den 4 Mars) åt prosten i Gran 
Johan Hammarin, som dervid skulle biträdas af kyrkoherden 
i Håtuna A. J. Grundel. Men innan detta värf hann utföras, 
tycktes en ny förveckling hota. .Den 26 Februari hade fru 
Gripenstedt åter skänkt sin man ett barn, denna gång en 
son; men ännu den 14 Mars var detta barn ej döpt, hvaröfver 
kyrkoherden Staaf ,,nödsakades besvära sig' till domkapitlet 
Och ehuru, säger han, svärmodern, ,,som deröfver hafver stor 
sorg och grämelse, på allt sätt sökt föranstalta om den lillas 
befordran till det hel. dopet, jag ock, jemte mine medbröder 
efter yttersta förmågo sökt genom tjenliga föreställningar en 
så högnödig sak i verket ställa, har man likväl beklageli- 
