127 
böcker, dels genom samtal med irrläriga personer. — Beträf- 
fande barnets dop intygade Treudderus den 5 Maj, att han 
derom anmodats af Staaf, och att baronessan ,,lemnade med 
all vänlighet honom frihet att dermed göra hvad hans em- 
bete fordrade, gaf sjelf till känna hvarest barnet var till finnan- 
des och rummet der döpelsen skulle ske". Barnet hade kallats 
Johannes enligt moderns önskan. Alltså samma passiva mot- 
stånd som vid föregående tillfälle. 
NE 
Nu tyckes allt ha varit lugnt i öfver ett års tid; det 
heter blott i ett visitationsprotokoll från Dom. XXIII Trinit. 
1741 (visitator var Hammarin): 
i6:o. Frågades om några i församlingarna finnas, som försum- 
ma gudstjensten och hysa några villfarande meningar om densamma 
och om evangeliska läran. Svarades, att ingen af den skadeliga sek- 
ten finnes här i församlingarna, utan allenast, som bekant är, hof- 
junkaren på Lejondal, välborne herr Jacob Gripenstedt och hans fru, 
baronessan högvälborna fru Ulrika Funck, hvilka ännu i sina vill- 
farelser framhärda. 
Men den 5 November 1742 föddes åter ett barn. Staaf 
gjorde sig ånyo påmint, men fick till svar en biljett af Gri- 
penstedt, som deri säger att ,, min k. hustru och jag ej kunna 
finna oss uti att herr Kyrkoherden derom anmoda, icke heller 
att tillåta det herr Kyrkoherden, såsom han sist gjorde, obu- 
den i huset ingår och sådan döpelse förrättar. Nu visste 
Staaf sig ingen råd, utan anmälde saken för prosten (den 23 
November) tilläggande att ,,herrskapet på Bro gråta, sucka 
och klaga, andra i församlingen förargas häröfver". Ham- 
marin skref följande dag till domkapitlet, och för den hän- 
delse att någon prestman skulle skickas till Lejondal, bad han 
..om förskoning, efter jag nu en tid varit besvärad af hufvud- 
värk, så att jag derigenom tappat hörslen, som vid sådant 
tillfälle i synnerhet erfordras'". I stället rekommenderar han 
Grundel, som redan är bekant på Lejondal och har kortaste 
vägen dit. 
