132 
heternas vaksamhet sof dock ej under tiden, utan förekommer 
Gripenstedts namn tidt och ofta i domkapitlets protokoll för 
detta år, dels i sammanhang med berättelser om en ,, miss- 
tänkt" person, skräddaren Wahlberg, som uppehållit sig på 
Lejondal, dels eljes. Så påmintes Treudderus, som den 27 
Juli var i ett annat ärende inkallad till domkapitlet, att så- 
väl han som kyrkoherden borde som oftast infinna sig på 
Lejondal till herrskapets undervisning, ,,jemväl fliteligen efter- 
höra, hvilka främmande från Stockholm eller andra orter be- 
söka herrskapet samt när, huru ofta och länge det hvar gång 
sker, gifvandes detta allt Consistorio tillkänna, hvilka berät- 
telser böra till desto säkrare bevis vara med gode mäns atte- 
ster styrkta". Och då denna befallning ej genast efterföljdes, 
anbefaldes de den 14 September genom prosten att afge 
månatliga rapporter till domkapitlet. 
Den förra deien af befallningen föranledde Gripenstedt 
att, eftersom han fortfarande var sjuk och således ingen gång 
förmått utsäga sin mening, inlåta sig i skriftvexling med 
Herr kyrkoherden" (efter hvad senare upplyses Welstadius). 
Efter att sålunda hafva skrifvit den 17 September och 10 
Oktober, samt fått emottaga en bok till genomläsning !), för- 
lorade han dock tålamodet och skref följande bistra bref. 
Ährevördige och Högvällärde H:r Kiörkoherde. 
Jag har icke utan medlidande på et el:r annat ställe kunnat 
bese innehållet af den mig sende boken; så 1 anseende till den usle 
mannen, som denne tractat i sin stora blindhet och oförstånd sam- 
manskrifvit; som i synnerhet i anseende till H:r Kiörkoherden sielf, 
som en sådan bok vill äga, sielf läsa och andra läsa låta, men ön- 
skar därhos, at Herren Gud, som utan åtskillnad älskar alla men- 
niskiors silälar, och iämväl står för Eder siäls dörr och klappar, han 
ville i detta sit kärliga klappande icke aflåta, för än han fåt optäcka 
för eder, min käre H:r Kiörkoherde, sin egen sanna lära, samt huru 
vida denne bokens innehåll öfverenstämmer med hans ord och lära, 
då H:r Kiörkoherden äfven skulle lära åtskillia, rätteligen, värk- 
och skienhelighet, (hvarom i dess sista bref nämnes) och sann 
gudsfruktan. Och thetta önskar iag icke allenast för H:r Kiörko- 
herdens egen skulld, utan iämväl i anseende till de fattige siälar, 
1) Sannolikt Fischlins Pietismus detectus (se nedan, sid. 142). 
