135 
vändighet, hvilken skulle inhäftas och genom Welstadii för- 
sorg tillställas Gripenstedt på samma gång dopet skedde, 
med anmodan att han den samma ville igenomläsa, hvilket 
med Guds hjelp ej utan önskelig nytta och uppbyggelse lärer 
aflöpa"'. 
Barndopet hade sin vanliga gång. På Kongl. Maj:ts 
nådiga befallning af den 3 Februari reste Welstadius den 29 
till Lejondal, och då alla föreställningar voro förgäfves ,, alltså 
nödgades han, genom kronobetjentens handräckning, döpelsen 
uti barnkammaren, i vittnens närvaro förrätta; varandes detta 
ett piltebarn, som kallades Emmanuel, med hvilket namn det 
ock var tillförene benämndt af föräldrarna". Rönigks bok, 
afsänd samma dag, kom naturligtvis först senare Welstadius 
tillhanda, hvarför han afsände den med klockaren till Gri- 
penstedt, som äfven mottog den. Han skulle visserligen, sä- 
ger han, ha aflemnat den sjelf, men han hade redan fått 
uppbära så många försmädelser af Gripenstedt, för att han 
kommit och döpt barnen med hjelp af kronobetjeningen, att 
han nu ,,höll det betänkeligit, till att vidare gifva honom till- 
fälle till flere försmädelser i min närvarelse"', hvilket Wel- 
stadius ,,nödgas med ett bedröfvadt och suckande hjerta till 
Gud för hans omvändelse berätta" (den 7 Mars). 
Från hofrätten afläts den 22 Februari till domkapitlet 
var såväl på den året förut gjorda framställningen som på 
den senaste anmälan. Då hofrätten ej hade haft sig bekant, 
om de angifna misstänkta personerna njutit den undervis- 
ning och de varningsgrader, som 1735 års stadga påbjöd, 
hade hofrätten derom måst söka skaffa sig underrättelse in- 
nan vidare kunde tillgöras.!) Med anledning af de senaste 
tilldragelserna skulle urtima ting hållas, till hvilket domka- 
1) Nämnda religionsstadga påbjöd, att om , någon som eljest 
sig stilla och roligen i församblingen uppförde, vore råkad i någon 
villfarande mening om thet, som anginge vår rätta salighets grund 
och medel", så borde först kyrkoherden med comministri tillhjelp 
undervisa honom om villfarelsen. Uträtta de ingenting bör prosten 
och i värsta fall konsistorium anlita samma medel; men är äfven 
detta fåfängt, då skall den villfarande ställas för verldslig rätt. 
