148 
meningar angående salighetens medel. Hwad tankar de eliest uti et 
eller annat stycke af Trones lära egenteligen hysa, är så mycket 
swårare at med wisshet kunna säga, som de eij yttra sina tankar 
derom, och ehuru man söker at kunna leda dem i dylika samtahl, 
weta de dock på hwarjehanda sätt sådant at afböja och undwika. 
Icke desto mindre, såsom de wid alla tilfällen beropa sig deruppå, 
at de sättia sin tro intet i någon kunskap, utan endast uti utöfning, 
uti et rent och wälmenande Hierta, som uppoffrar sig sinom ska- 
pare: altså tyckes man deraf kunna hämta, at alla religions menin- 
gar äro dem lika, och de sielfwa ibland dem, som hålla före, det eij 
allenast af allahanda folk, utan ock af allahanda folks religioner, 
hwaren, som Herran fruktar och giör rättfärdigheten, är Honom täck. 
I hwad wärde den Heliga Döpelsen af dem i almenhet hålles, 
kan aftagas af den utlåtelse, som iag hördt af Herr Håf Junkarens 
egen mun: nemligen, at det är ännu en tvifvelaktig sak, om döpel- 
sen är förordnad til et kraftigt wärkande salighets medel, eller ock 
endast en Ceremonie, med hwars antagande de första Christna un- 
der de blodigaste förföljelser bekände för werlden, det de höllo sig 
til den korsfästa frälsaren. I denna sednare händelsen lider den 
Heliga Döpelsen ganska mycket icke allenast til sin kraft, utan ock 
til sitt wärde: men wid begge tilfällen neka de nödwändigheten och 
nyttan af de små barnens döpelse. Skulle de änteligen twingas 
bekiänna, det döpelsen wore et wärkande salighets medel, skal den 
dock efter deras mening då allenast wara wärkande, när den annam- 
mas af et sådant subject, som är sjelf tieneligit att mottaga des 
wärkan: det är et sådant, hos hwilket wägen för nåden är bahnatd 
genom ordet: et sådant som kan läras sättia tro til det, som läres: 
hwilket alt såsom det eij om de nyfödda barnen sägas kan, så skal 
det ock wara et fåfengt och förwändt bruk, ia ock et syndigt miss- 
bruk af de åberopade nådenes medel, at döpa dem, som ännu elj 
äro lärda, eij tro och eij i något begiär kunna möta och fatta nå- 
den. Skulle ock döpelsen wara endast en ceremonie, bör ock den, 
som dermed tecknas, förstå des betydelse, och wara förut kommen 
til öfwertygelse om wissheten och sanningen af den Christna läran. 
Den almenna Gudstienstens biwistande har egenteligen warit 
det ämnet, som hijt in til mäst blifwit slitit. Hwad deras tanka 
derom wara månde, skönies nogsamt af deras egen skrift, den iag 
i stället för alt annat swar mottaga måste och den iag har den ähran, 
at härhos bifoga. Ehuru deras utlåtelser synas här hafwa et an- 
seende af oskyldighet, så röijer sig dock nogsamt det förgift, som 
de under sina tungor hysa emot prediko-ämbetet, och måste man 
erfara, at de, som sättia sitt beröm uti kiärleken, äro ofta de kiär- 
lekslösaste i sina domar: så at man hos dem antingen måste tystna 
mot försmädelsen, eller ock förlora den mästa tiden endast dermed 
