152 
de aldra fahrligaste satser, hwilka det afsöndrade släktet gierna bära 
i skiötet, men dock för andra dölja pläga. Jag wil samla några i 
korthet, intet derföre at de skulle wara nya och ohörda, emedan 
wåra tider nogsamt tilförena märkt samma wilfarelse under det an- 
tagna Gudaktighetenes sken; utan endast derföre, at deraf må häm- 
tas, med hwad fahra späda sinnen, som ännu torde kunna hielpas, 
i hans händer til underwisning öfwerlämnas. 
Ingen religion skal wara utan den ena, som består i utöfvan- 
det af den kiärlek, som fodras Deutr. 6: 5, Matth. 22: 37 ss. Til en 
så fulkomlig kiärleks utöfwande är menniskan för sig sielf swag, 
men får dock så tillräckeliga krafter af Christo, at hon en gång också 
här i dödligheten kan hinna til det fulkomligaste och högsta steg 
deruti. Hwilken krafts meddelande tillika med tidens winnande til 
ernåendet af denna högd, skola wara de endaste och förnämsta fruk- 
ter af frälsarens ankomst i kiöttet, af des lydno och blodiga ofter. 
Hwarwid läran om Ohristi tilfyllest giörelse och wår rättfärdiggiö- 
relse, såsom trones ömaste ögnastenar, tryckas och såras. Sko- 
lande Christus wara så alment uti alla, som Adam är, också hos 
dem, hwilka så litet hördt och kiänna den enas namn, som den an- 
dras, och det i anledning af Rom. 5: 18, 19; 1 Cor. 15: 22, 49. Hos 
de motvilliga syndare skal detta liuset ligga af mörkret undertryckt, 
och är detta twifwelsutan den Guda-dehbl, som af alla sina dröm- 
mar sig behagande swärmare åberopas, och hwilken på slutet gif- 
wer grunden til de fördömdas befrielse ur sina plågor. 
Nattvarden hålles i samma wärde och nödwändighet med fota 
twåendet, til hwilket både befallning och löfte skall finnas Joh. 13: 
15, 16. Och skal brödets brytande, som bör ske til des Herran kom- 
mer 1 Cor. 11: 26 intet försumas ibland de afsöndrade trogne, utan 
ibland dem, då de samlas twå eller tre oftare ske än i wåra för- 
samlingar. 
Det är fördenskull tid at förena allas wåra suckar det Her- 
ren wille förbarma sig öfwer sin församling och at detta ogräs eij 
måtte sig widare utbreda. Herr Probsten lärer ock häraf finna nöd- 
wändigheten at hos Högwördigste fadren och Ärkebiskopen, samt 
Max. Ven. Consistorium wördsamast anhålla, det några steg måtte 
tagas at i tid rädda och berga de späda plantor, som af så fahrliga 
händer skiötas, och kan hända redan så bögde blifwit, at de eij utan 
möda åter kunna rättas. 
TLefwer med al wördnad och tilgifwenhet 
Högärewördige och Höglärde Herr Probstens 
Hörsamste Tienare, 
Bro Pgd d. 4 Aprilis Jacob 
1746. Hendr: Mörck. 
