295 
meteorologiska stationer af nöden, hvilkas observationer ut- 
arbetas till synoptiska väderlekskartor. Endast en samvets- 
grann kombination af begge dessa slag af iakttagelser, kan, 
kritiskt utarbetad leda till giltiga slutsatser i dylika, för 
flyttningsfenomenets biologiska utredning så maktpåliggande 
forskningar. 
Förutom de i det föregående berörda iakttagelserna 
som blifvit anstälda närmast för utredandet af flyttnings- 
fenomenet, hafva rikliga massor af fakta blifvit samman- 
stälda i faunistiskt sytte, men kunnat tillgodogöras äfven 
för förstnämda specialändamål. Det kan icke komma i 
fråga att här ens öfversigtligt redogöra för detta stora ma- 
terial; dock kan jag ej underlåta att i korthet beröra tvenne 
arbeten, som enkom egnat frågan om flyttningarna upp- 
märksambhet. 
Främst må nämnas Severgows iakttagelser uti Aralo- 
Tianschanska gebitet. På grund af fleråriga iakttagelser 
om fogelfaunans sammansättning under flyttningstiderna uti 
olika delar af det nämda området, framlägger den celebre 
resanden sin mening om tre grupper af flyttningsvägar, 
hvilka i anseende till topografisk beskaffenhet och fauna 
visa stora olikheter och leda till olika delar af grannom- 
rådena. Äfven denne forskare gillar således obetingadt upp- 
fattningen att foglarnas flyttningsvägar äro strängt beroende 
af de genomflyttade ländernas relief. 
Deremot synes det ej vara lika sjelfklart hvilken me- 
ning hyllas af prof. Menzbier, som tagit migrationsvägarna 
i europeiska Ryssland under pröfning. För så vidt det är 
fråga om de litorala flyttfoglarnas vägar förenar han sig 
fullständigt om de af mig uttalade åsigterna, och fogar här- 
till ännu några nya och upplysande fakta. Det har visat sig 
att en del fogelarter uti vestra delarna af kontinenten, ända 
till och med Skandinavien och Finland, tydligen höra till grup- 
pen af längs hafskuster flyttande foglar, men längre österut, 
uti det kontinentala Ryssland åter uppträda, oaktadt bristen 
