363 



Societetens inbjudan att bivista dess årshögtid. Jag utber 

 mig att härtill ännu få foga några ord. 



Den tillfredsställelse Societeten erfarit af förbättringen 

 i sina yttre vilkor är icke uteslutande af sjelfvisk art. Den 

 fördubblas genom medvetandet derom, att samma förmån 

 äfven kommit andra till godo, hvilka arbeta på samma vida 

 fält som hon sjelf. Det är möjligt att man vid Societetens 

 stiftelse tänkte sig henne som en sammanslutning af de 

 vetenskapliga förmågorna från den filosofiska och den me- 

 dicinska fakulteten inom och utom Universitetet. Det är 

 möjligt att ett sådant program för 60 år sedan äfven i huf- 

 vudsak kunde genomföras. Om så var fallet, så är denna 

 möjlighet säkerfigen längesedan förbi. Äfven en betydande 

 utvidgning vore redan nu, och säkert ännu mer i framtiden, 

 otillräcklig för att i Societeten upptaga alla de vetenskapligt 

 arbetande krafter, som kunde vara af vigt för befrämjandet 

 af dess syftemål. Utom att en alltför stor utvidgning knapt 

 vore förenhg med den organisation, som Societen åt sig 

 utvalt, är dessutom att märka den kanske ännu vigtigare 

 omständigheten, att samma organisation i ingen händelse 

 tillåter henne att uppspåra, lifva och utveckla yngre krafter, 

 gryende anlag, hvilkas daning städse väsentligen påverkas af 

 en personlig beröring på jämlikhetens grund med mera 

 mognade förmågor. Denna vigtiga uppgift måste helt öfver- 

 lemnas åt öfriga vetenskapliga och literära samfund och det 

 torde äfven inom Societeten villigt erkännas, att hon ensam 

 för sig icke skulle mägtat utföra mera än en bråkdel af 

 det vetenskapliga arbete, som hos oss åstadkommits. Med 

 den allmänna syftning, det omfattande program, som Finska 

 Vetenskaps-Societeten har sig föresatt är det dock tydligt, att 

 intresset inom henne måste vara lifligt för alla vinningar, 

 hvilka ernås äfven inom andra samfund. Det torde äfven 

 icke funnits mer än en åsigt derom, att det hus, som skulle 

 uppföras till den fria forskningens tjenst, skulle blifva de 

 förnämsta vetenskapliga samfundens gemensamma till- 

 hörighet. 



Denna tanke finna vi numera realiserad sålunda, att 



