m. 



Katsaus suomen kielen käytäntöön vuosisadan 



lopussa. 



Esitelmä Suomen Tiedeseuran vuosijuhlassa 29 p. huhtik. 1900 



pitänyt 

 Arvid Genetz. 



Arvoisat kuulijat! Kun muistamme etta tämän nyt 

 loppuvan vuosisadan keskivaiheilla vielä pidettiin mahdolli- 

 sena esivallan kiellolla estää suomen kielen käyttämistä paino- 

 tuotteissa muilla kuin uskonnollisella ja taloudellisella alalla, 

 saattaisi kyllä olla huvittavaa tarkastaa sitä kasvantoa, joka 

 viidenkymmenen vuoden kuluessa on tapahtunul suomenkie- 

 lisen kirjallisuuden tarhassa. En kuitenkaan tällä kertaa hae 

 vastausta kysymykseen: kuinka laajalti teosmäärään, ai- 

 neisiin ja lukijakuntaan nähden? vaan: millä tavalla, s. 

 M). missa määrin säännöllisesti ja yhdenmukaisesti suomen 

 kieltä nyt viljellään, ja mitä sen johdosta ehkä voimme kirja- 

 kielemme vastaisesta kehityksestä päättää? 



Kielikritiikkiä ei ole enää moueen aikaan julkisuudessa 

 harjoitettu niin johdonmukaisesti ja niin ankarasti kuin Ahl- 

 qvist teki aikanaan. Eikä se enää ole niin tarpeellistakaan 

 kuin silloin. Sillä nythän olemme yleensä jo päässeet sille 

 kannalie etta kielenkäyttäjät övat teoriiasta jokseenkin yksi- 

 mieliset, etta yliopistossa ja oppikouluissa, seminaareissa ja 

 kansakouluissa, kirkoissa ja rippikouluissa käytetään samaa 

 sivistynyttä puhekieltä, joka tietysti on hyvän kirjakielen 

 edellytyksenä, ja etta tunnollisimmat kirjainkustantajat ei- 

 vät päästä julkisuuteen teoksia, j oiden kielen hyvyydestä ei 

 ole takeita. Kuitenkin on yhä vielä tapana, etta kirjateosten 

 arvostelijat aikakauskirjoissa ja sanomalehdissä pitävät sil- 



