49 



Destillalet från flere portioner förenas och försättes i 

 en kolf Died 10 ^, „ natronlut i ringa öfverskott, för att bort- 

 taga de små mängder lauronolsyra ocli kamfansyra, som 

 tilläfventyrs ingå däri, och vattenånga iniedes i kolfvcn. 

 Härvid öfvergår kolvätet synnerHgt lätt och inom kort. De- 

 stillationen fortsattes, för att ej större kvantiteter af den samtidigt 

 bildade kamfolaktonen skall öfvergå, endast så länge, att den 

 öfverdestillerade, under kolväteskiktet i förlaget befmdthga 

 vattenmängden till volymen blir lika stor som detta; i ko li- 

 ven kvarblir endast en ringa mängd trögflytande olja. Se- 

 dan vattnet afseparerats, torkas kolvätet med klorkalfcium 

 samt upphettas under återloppskylare med metaUiskt natri- 

 um, till först i vattenbad, senare till kolvätets kokpunkt, 

 hvarvid en brun, flockig fällning bildas i mindre mängd. 

 Destillationen utföres sedan i koldioxidström efter tillsats af 

 nya kvantiteter natrium, hvarvid kolvätet öfvergår vid 118 

 — 123°. Större delen kokade konstant vid 119°. Wredeii 

 uppgifver kokpunkten till 118—120°, EeyJier till 122°. 



Ur 75 g kamfansyra erhölls 22 g laurolen af k. p. 

 11 s — -123°; denna mängd motsvarar 53% af det teoretiska 

 utbytet. 



För analys användes den konstant kokande delen af 

 kolvätet, och insmältes profvet genast efter destillationen i 

 kul rör. Analyserna gåfvo följande resultat: 



1) 0,2562 g substans gaf 0,8i84 g COo och 0,2904 g ^2 O; 



2) 0,2722 g „ „ 0,8690 g „ „ 0,2980 g „ 



Beräknadt för Cs Äi4 : Funnet: 



1) 2) 



C 87,27% 87,12% 87,07 0/^ 



H 12,73 „ 12,59 „ 12,1.7 „ 



Dessa analyser visa, att kolvätet trots de vidtagna för- 

 siktighetsmåtten uppvisar en ringa syrehalt. 



Kolvätets egenskaper. 

 Såsom redan nämdt ligger laurolenets kokpunkt vid 



IS 6 



119° (okorr.). Specifika vikten utgör i) -~ =0,80187. 



