53 



syra, hvareftcr den åter stäldos åsido vid vanlig temperatur 

 tör några timmar ooh slutligen upphettades i kokande vat- 

 tenbad någon tid, livarvid en utveckling af röda ångor 

 ägde rum. Då ingen reaktion vidare förmärktes, slogs 

 vätskan på is för alt afskilja trinitroxylol, om sådan bil- 

 dats. Det visade sig, att produkten med undantag af några 

 knappt vägbara flockar helt och hållet upplöste sig i vatt- 

 net. Häraf framgår, att kolvätet undergått oxidation till 

 vattenlösliga produkter; en sexring kan således svårligen 

 ingå i kolvätet. 



Invärkan af alkalisk kaliumferricyanidlösning. 



Detta försök anstäldes af samma orsak som senast be- 

 skrifna. v. Baeyer har genom flere exempel visat, att me- 

 delst ofvannämda reagens de additionella väteatomerna i 

 delvis hydrerade benzolderivat lätt kunna afspjälkas, hvarvid 

 motsvarande benzolföreningar bildas. Om laurolen därför 

 'vore en tetrahydroxylol. borde xylol uppkomma vid reak- 

 tionen. 



Sedan ett förförsök visat, att laurolen påvärkas af rea- 

 genset, behandlades h g af kolvätet med en konc. lösning 

 af 4 mol. ferricyankalium i närvara af 4 mol. kaliumhydrat. 

 Emedan reaktionen försiggår ytterst långsamt vid vanlig 

 temperatur, uppvärmdes blandningen på vattenbad under 

 luftkylare till c:a 60° och omskakades då och då kraftigt. 

 Efter c:a 5 timmar var reaktionen slutförd, hvilket kunde 

 konstateras med en sur lösning af ammoniumferrosulfat. 



Kolvätet, som bildade ett skikt ofvanom vattenlösnin- 

 gen, öfverdestillerades med vattenånga, afskiljdes och tor- 

 kades. I destillationskolfven kvärblef en hartsartad massa, 

 som icke kunde bringas att kri.stallisera. Kolvätet, hvars 

 mängd utgjorde ungefär hälften af den ursprungliga vikten, 

 öfvergick vid destillation på ett par droppar när före 125°, 

 hvaraf framgår att xylol. icke bildats. Oxidationsmedlet hade 

 tydligen utölvat samma värkan som fritt syre, d. v. s. för- 

 hartsat en del af kolvätet. Äfven detta försök gifver således 



