111 



Nu är da' — da = dD. Vi få därföre följande vill- 

 korseqvation för bestämmande af dr och dg: 



ib) ~dg—^dr — dD = 0. 



^ ^ a ^ a 



Med enligt (5) bildade villkorseqvationer beräknade jag 

 med några smärre approximationer de sannolikaste värdena 

 för (//• och do. Jag erhöll för inre kanten af inre ringen 



rfr=- + 0".2 



med ett sannolikt fel lika med +0".2 6 för både dr och dg. 

 Härvid blefvo alla observationer behandlade tillsammans och 

 ej uti fre afdelningar. För att få en jämförelse, måste vi 

 därföre äfven behandla tillsammans de förut särskildt för 

 hvarje afdelning behandlade normaleqvationerna. Vi få 

 genom addition af de tre afdelningarnas normaleqvationer 

 do nya normaleqvationerna 



154.76 dr-\- 74.46 f/^ + 2l3.2=0 

 74.46 c?r-h 150.80 dg -\- b\ö.5 = 0^ 

 som gifva 



dr = -\-0".2ö 



d(j=—3".59. 



Vi se huru nära öfverenstämmande de värden på dr 

 och dg äro, som de olika behandlingssätten gifva. Då nu 

 vid det ena behandlingssättet det sannolika felet är + 0".2 6^ 

 så torde det sannolika felet äfven vid det andra ej vara 

 mycket afvikande därifrån. De enligt den första synpunkten 

 erhållna dr och dg komma att bestämmas mera genom de 

 observationer där a och a' äro stora, således då passagen 

 skett långt från ringens medelpunkt. De enligt den senare 

 synpunkten erhållna dr och dg däremot bestämmas mera 

 af de nära ringens medelpunkt gjorda observationerna. Vi 

 kunna därföre sluta, det hypotesen att ringens radie kan 

 anses få en konstant förökning för kometen lika i hvarje 

 riktning är berättigad och motsvarande verkligheten. Delta 



