152 



Om man således antager kolvätet vara hexan, hvars 

 beräknade molekularrefraktion är ili = 29,7 2, så erhålles 

 t. ex. för fraktionen 50—51 ° genom den direkta bestäm- 

 ningen talet 29,46. Antager man däremot, att pentametylen 

 föreligger, hvars mol. refr. är il/= 22,5 6, så erhålles genom 

 den direkta bestämningen if= 23,98. Man finner att en 

 betydligt bättre öfverensstämmelse äger rum i det förra 

 fallet, hvaremot skilnaden i det andra fallet uppgår ända 

 till talet 1,4. 



Frågan, hvilket hexankolväte utgör då hufvudbestånds- 

 delen i denna fraktion med den högsta specifika vikten, lig- 

 ger närmast tillhands. Teoretiskt kunna fem hexaner existera, 

 hvilka samtliga äro bekanta, nämligen: 



Formel: Kokpunkt: 



Normalt hexan: . . GHa-GHs-CH.-GHs-CH.^-GHa 71,5° 

 Isohexan: GH,-GH.,-GH2-GH<^fj3 62° 



Diisopropyl: Gh!*^^^"^^^GH^ ^^° 



Metyldietylmetan: . GHrGH<^{|2-CH3 qqo 



L-hi2-L-H3 



Trimetyletylmetan: £S'^>G<^;[|2*CH3 43—48° 



Att döma af kokpunkterna borde det af Ooriainow ^) ge- 

 nom invärkan af zinkmetyl på tertiär butyljodid erhållna 

 trimetyletylmetanet utgöra hufvudbeståndsdelen i den af oss 

 erhållna fraktionen. Ledsamt nog har kolvätets upptäckare 

 endast flyktigt undersökt detsamma; kokpunkten varierar 

 sålunda inom 5 ° och spec. vikten är alls ej bestämd. 



Till oiVanstående fogas ännu beskrifningen öfver några 

 försök som gjordes i sammanhang med de nyss beskrifna. 



Såsom redan nämdes, hade Beilstein och Kurhatow 

 antagit att det kolväte, de isolerat från „medelkaukasisk 

 bärgolja" och som kokar vid 32 — 34 °, skulle utgöras af 



') Ann. d. Cliem. 165, 107. 



