202 



r är nära sitt maximivärde 1, så förorsakar den långa pe- 

 rioden T (se art. 10) onödigt mycket arbete äfvensora svå- 

 righet att bestämma T och r tillräckh'gt noga/hvarigenom 

 d T och dr kunna bU mycket stora. Lämphgast torde det 

 vara att begagna sig af dyningen med 45 minuters period; 

 dock bör man utsträcka mätningarna öfver två eller tre pe- 

 rioder, för att eliminera de af andra orsaker beroende vat- 

 lonståndsförändringarna. 



För att få en föreställning om storleken af dm, göra 

 vi följande plausibla antaganden: 



T = 45 min. = 2700 sek. ; dT = ±\ min. = + 60 sek. 

 A = 50 millimeter; (iA = +l mm 



a =22,4 5 mm; £?a = + 0,5 mm. 



Med dessa tal få vi: 



22,45 1 1 



r = ^—-=^ : ^ = 2,227; 



50 2,227 ■ r ' 



, 4-50-0,5 + 22 , K25^-h222 ,^^ ,_ 

 ^^- ~ 2500^ -" = ±- 2500 =±^^'''' 



-— = ^ Kl— 0,202 = 0,317 ; fZmT= + 19sek. 



^T 6,283 ? 1 > — 



dm 2700-4,9 6 ^„^^ , i oo i 



— = — — — - = 2390 ; dnir = + 32 sek. 



dr 6,2 8 3 K 1—0,2 2 



Följaktligen blir 



dm = + dm-T ± dvrir = + Vdmj^-fdni^ = ± 1^192 -f 32^ 

 = ±37 sek. 



Denna osäkerhet i m och t är obetydlig i jämfö- 

 relse med de fel man har att vänta i bestämningen af tiden 

 för svängningsfaserna. Till och med om dT och dr i värk- 

 ligheten skulle blifva 3 ä 4 gånger så stora som vi här an- 

 tagit, så skulle dock svängningsfasens retardation vara be- 

 stämd med en tillräcklig noggrannhet. På bestämningen af 



