212 



tappning af röret, kan detta afhjälpas om rörledningen än- 

 dras på följande sätt. 



Från brunnen ledes det raka röret ut i en svag lut- 

 ning; yttersta ändan böjes rakt nedåt på en längd af helst 

 0,5 meter (minst 0,3 meter); ändan af röret bör befinna sig 

 åtminstone 0,3 m öfver bottnet. När det uppgrumlade vatt- 

 net rinner in i brunnen, måste det först stiga vertikalt uppåt; 

 om nu den förut föreslagna förträngningen finnes i röret 

 (dock icke nära den yttre ändan i) så blir under denna väg 

 hastigheten ytterst liten, så att tyngre ämnen såsom grus och 

 sand icke kunna följa med, ulan falla ned. Om vi antaga 

 t. ex. att vågornas höjd är 2 meter, så blir den effektiva 

 tryckhöjden i maximum omkring 1 m; den vattenqvantitet, 

 som under detta maximal-tryck rinner in i brunnen blir altså 

 under 1 sekund (det från rörledningen kommande motstån- 

 det kan i detta fall fullkomligt negligeras): 



/.f p K^g = 0,67 -0,000 0143-4,4:3 m^ = 0,000 0424 m^ 



(jämför art. 6 eqat, (2)). Hastigheten i röret erhålles om 



detta tal divideras med rörets genomskärningsyta; antaga 



vi detta, såsom förut i art. 19, till 0,ooi o m^, så blir ha- 



meter 



stigheten i röret endast O,0 42 — , :• Vidare visa under- 



sekund 



sökningar gjorda af flera forskare att om hastigheten sjun- 

 ker under en viss gräns, vattnet icke mera förmår medföra 

 i horizontal rikning (med strömmen i floder och kanaler) de 

 ämnen som uppgrumla detsamma. Denna gräns är: ^) 



for lera 0,o8i — |- 



fin sand 0,io8 „ 



grof sand 0,2 1 7 ,, 



små stenar (diam. 2 cm) 0,650 ,, 



Om dessa ämnen befinna sig i hvila, måste hastighe- 

 ten vara mycket större, föran materialet kommer i rörelse. 



') Enligt en sammanställning af A. Friihling : Handbuch der In- 

 genieurwissenscluiften, Dritter Band, Wasserliau. Erste Abtlieilang 

 •2 Hälfle, pag. 6. 



