219 



nat atbrott i ledningen. Efter dessa grunder kan man äfven 

 bedöma när en tilltäppnirtg tagit sin början och från hviken 

 tid kurvorna äro obrukbara. 



Nödig uppmärksamhet bör egnas förträngningen, isynner- 

 het i början tills dess vä.rkningssätt blir säkert kändt i alla af- 

 seenden; man bör se efter att den icke blir tilltäpt af sand, 

 alger o. s. v. Sannolikheten häraf är dock ytterst liten. 

 Så stora grus och sandkorn att de kunde fastna i öppnin- 

 gen kunna omöjligen komma in i röret om ledningen är 

 sådan som förut beskrifvits. Lättare ämnen, lera och slam, 

 bortsköljas af den ganska starka stöm, som med korta mel- 

 lantider går genom öppningen, T. ex. dyningen med 0,0 5 

 meters amplitud alstrar inom 9 minuter en inåt och en 



meter 



utåtgående ström, hvilkas maximalhastighet är 0,9 9 — , — -t 



^ ' o 5 sekund 



vid kurvans vändpunkter. De fasta ämnen som komma i 

 brunnen sjunka till botten, de som komma i röret föras 

 småningom utåt. Om öppningen är gjord i en plåt af kop- 

 par eller messing torde man icke heller hafva att befara 

 uppkomsten af alger och tilltäppning genom dessa. 



Lämpligaste stället för förträngningen är rörets inre 

 ända, där det utmynnar i brunnen; här är förträngningen 

 lättast åtkomlig vid förefallande behof. Ett hufvudvilkor är 

 att förträngningen placeras på det högsta stället af röret. 

 Om lokaliteten icke skulle tillåta att lägga röret så att 

 det sluttar under hela vägen från brunnen utåt, så måste 

 röret tagas af på det högsta stället och de båda delarna 

 förenas med en muff, i hvilken förträngningen inpassats: 

 för öfrigt böra båda styckena vara raka, och endast den 

 yttre delens yttersta ända böjes vertikalt nedåt. 



I förhoppning att de kunna hafva en nyttig tillämp- 

 ning äfven på andra mareografer, har förf. velat publi- 

 cera dessa förslag, hvilka ursprungligen endast afsett limni- 

 grafen i Hangö. 



