245 



jordbrukare af allmogeklassen lemnat mig om förhållandena 

 i södra Savolaks på 182(J-talet. Man brukade då både sve- 

 der och åkrar. Råg, odlades nästan uteslutande, hafre en- 

 dast och allenast på sveder. ., Kyllä metsä ruista kasvaa" 

 var ett ordspråk. Åkrarna voro reserverade förkorn; dess- 

 utom odlades å dem lin, bönor och potatis — råg på högst 

 en tredjedel af arealen. Åkerns gödsling tillgick sålunda 

 att, då fältet låg i trade, smärre afdelningar däraf omhäg- 

 nades till hviloplatser för kreaturen, hvilka inhägnader flyt- 

 tades flera gånger under sommarens lopp, och dessa „tar- 

 hamaat'" voro i all synnerhet reserverade för korn. Bru- 

 ket att gödsla med enkom på fälten utkördt ladugårdsaffall 

 infördes där senare, omkring 1840. 



Svedjandet minskades allt efter som de fasta åkrarne 

 blefvo större och bättre, men ännu i dag är i Savolaks och 

 i en stor del af landet söder om 63° svedjandet landssed. 



Svedj egränsen har ungefär följande förlopp: den afskär 

 af Kajana-området Kuhmoniemi och Sotkamo socknar, fort- 

 sättes åt sydvest genom Savolaks och Tavastland omslutande 

 Kiuruvesi, Karstula, Etseri och Pihlajavesi, böjer sig se- 

 dan åt sso så att den omfattar Kuorehvesi, Längelmäki 

 och Padasjoki samt når slutligen vester om Heinola och 

 Jaala ner till Finska viken öster om Fredrikshamn. Den an- 

 gifna gränsen markerar naturligtvis icke något skarpt af- 

 brott; vester om den aftar svedjandet småningom, erhållande 

 en mer tillfällig karaktär. Innanför gränsen åter bedrifves 

 svedjebruk i olika grad: i en del kommuner .svedjas hejd- 

 löst, i andra mycket litet. Söder om linien Heinola— Sorda- 

 vala är svedjandet redan mindre allmänt eller bedrifves åt- 

 minstone i alldeles liten skala. Afven utanför detta sve- 

 djeområde finnes en annan trakt, där brännandet och od- 

 landet af sved icke är af alldeles tillfällig natur, utan," 

 fastän i mycket liten skala, ännu regelbundet bedrifves, 

 nämligen i de skogiga trakter, som från gränsen mellan 

 Nyland, Egentliga Finland och Tavastland sträcka sig norrut 

 mot Tavastehus. Dock är det här för det mesta endast 

 mindre jordbrukare i aflägsna skogsbygder, som årligen 



